Справа № 462/4175/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3058/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І., з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року адвокат Романишин Я.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 10 квітня 2018 року ОСОБА_3 позичив у неї гроші в сумі 56000 гривень строком до 24 квітня 2018 року та укладено договір у формі розписки про отримання грошей у сумі 290 000 гривень для придбання квитків строком до 16 травня 2018 року.

Відповідач гроші отримав, але не повертає їх, незважаючи на її вимоги про повернення грошей, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

З урахуванням зазначених обставин представник позивачки на підставі ст.ст.526, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України просив:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 346 000 гривень та судові витрат.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість у розмірі 346 000 (триста сорок шість тисяч) гривень 00 копійок, та суму сплаченого судового збору у розмірі 3460 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що за змістом розписок від 10 квітня 2018 року отримав кошти та зобов`язувався їх повернути ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 .

Стверджує, що суд першої інстанції неправильно встановив особу позичальника, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим ухвалив незаконне рішення.

Вважає, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, оскільки позичальником є третя особа ОСОБА_5 .

Звертає увагу на те, що під час розгляду справи, позивач клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідача не заявляла.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 відсутні.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

02 березня від представника ОСОБА_3 адвоката Стиранки М.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням на один день у м. Київ.

Зазначене клопотання колегією суддів відхилено із таких підстав.

Справа в суді апеляційної інстанції перебуває з 30 жовтня 2020 року.

Згідно ухвали про призначення справи до розгляду в апеляційному суді від 09 грудня 2020 року така була призначена колегією до розгляду на 02 березня 2021 року.

Тобто, відповідачі та їх представник були заздалегідь повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції і мали можливість спланувати свою роботу таким чином, щоб з`явитися в судове засідання.

Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_5 жодного разу в судове засідання не з`являлися, а представником ОСОБА_3 адвокатом Стиранкою М.Б. 03 лютого 2020 року (а.с.117), 16 березня 2020 року (а.с.130), 14 травня 2020 року (а.с.135), 03 серпня 2020 року (а.с.154) подавалося клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , щодо заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 10 квітня 2018 року позичив у позивача ОСОБА_1 гроші у розмірі 56000 грн. строком до 24 квітня 2018 року, про що склав розписку. Крім того, він же 10 квітня 2018 року отримав у позивача кошти в сумі 290000грн. на авіаквитки в ОСОБА_6 та взяв зобов`язання до 16 травня 2018р. їх виписати, про що було укладено договір у формі розписки. Однак, вказаних боргових зобов`язань відповідач не виконав та вказані кошти позивачу не повернув.

Зазначені обставинами підтверджуються копіями розписок, що містять підпис відповідача та наявним в матеріалах справи диском відеозапису де відповідач ОСОБА_3 власноруч пише розписку про отримання 56 000 гривень та 290 000 гривень від ОСОБА_1 із зобов`язанням повернути зазначені кошти.

Крім того, на адресу відповідача ОСОБА_3 було скеровано претензію, яка залишена без відповіді.

Судом встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав і коштів не повернув.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 відповідач та третя особа (син і батько) переховуються від неї і не повертають коштів по даний час.

Із огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 346000,00грн. (56000грн.+290000грн.).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідач та третя особа (син і батько) переховуються від неї і не повертають коштів по даний час.

З тих підстав суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суми коштів за борговими розписками з відповідача ОСОБА_3 , який позичав кошти у ОСОБА_1 , писав розписки про їх повернення і не повернув кошти по даний час.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Приколота Т.І.