Справа № 463/3887/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/2253/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук А.Б.

з участю: представника ТОВ «Вердикт-Капітал» - Бовгиря О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 19 квітня 2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/08-5/11310-СК на загальну суму 53 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 19 квітня 2012р. та сплатою за користування кредитними коштами 11,5 % річних.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, 24 грудня 2010р. між сторонами укладено додаткову угоду № 3, за умовами якої строк кредитування збільшено на 57 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 19 серпня 2019р.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та видав ОСОБА_1 обумовлену суму коштів на засадах платності та поворотності, однак остання не виконує свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів. Станом на 14 травня 2015р. загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 17 167,39 доларів США, з яких 13 224,10 доларів США заборгованість за кредитом, 1450,92 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 2492,37 доларів США пеня за порушення строків виконання грошового зобов`язання. Дану суму просили стягнути з відповідачки в примусовому порядку, відповідно до Кредитного договору

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, , МФО 325570, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 014/08-5/11310-СК від 19.04.2006 року в розмірі 17 167,39 доларів США (сімнадцять тисяч сто шістдесят сім доларів США, тридцять дев`ять центів).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3531,47 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, в матеріалах справи відсутній меморіальний ордер, який би підтверджував факт видачі її кредитних коштів в зазначеній сумі.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2015 року не співпадає із вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 27 січня 2015 року. Відповідно до Вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 27 січня 2015 року не згадується про пеню у простроченні заборгованості перед Банком станом на дату написання вимоги.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2015 року пеня нараховувалась із 15 лютого 2011 року.

В рішення суду не зазначено від якого моменту відбувалося нарахування заборгованості, а тому неможливо встановити, чи заявлено Позивачем свої вимоги в межах строку давності до кожного щомісячного платежу на погашення кредитної заборгованості та стягнення заборгованості в цілому.

Умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної даності за кожний платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Також незаконним є п.2.3. Додаткової угоди №3 від 24 грудня 2010 року який передбачає, що фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами. Тобто, по суті, відбулось подвійне стягнення процентів. Спочатку проценти нараховувались на заборгованість по кредиту, а потім ці проценти були включені в заборгованість по кредиту і на них знову нараховувались проценти.

У додаткових угодах також відсутнє попередження про валютні ризики.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою судового засідання від 01 вересня 2020 року залучено до участі в справі правонаступника прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, її представник адвокат Сенько М.М. 22 липня 2021 року подав заяву про відкладення справи у зв`язку з його відпусткою.

Зазначене клопотання колегією суддів відхилено як необґрунтоване, оскільки дата судового засідання 22 липня 2021 року погоджувалася з адвокатом Сеньком М.М. в судовому засіданні 10 червня 2021 року.

Крім того, враховується тривалість розгляду справи, а також те, що представник відповідача адвокат Сенько М.М. неодноразово надавав пояснення в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Вердикт-Капітал» - Бовгиря О.П., щодо заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, частково а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року зміні в частині стягнення заборгованості за пенею з ухваленням в цій частині нового рішення по справі.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 19 квітня 2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/08-5/11310-СК на загальну суму 53 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 19 квітня 2012р. та сплатою за користування кредитними коштами 11,5 % річних (а.с.9-12).

В подальшому, 24 жовтня 2010р. між сторонами укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору (а.с.13-16), за умовами якої строк кредиту збільшено на 57 місяців до 19 серпня 2019року.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що позивачем належно виконано умови кредитного договору та видано відповідачу грошові кошти обумовлені договором, що стверджується випискою по рахунку (а.с.20).

В свою чергу, твердження сторони відповідачки про те, що такий доказ є неналежним суд відкидає, оскільки по-перше, кредитна поведінка останньої свідчить про отримання нею кредитних коштів, а по-друге, ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», вказує лише на перелік документів, на підставі яких ініціюється переказ, тоді як виписка по рахунку підтверджує рух коштів по рахунку, що є достатнім підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів.

Крім того, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1051, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, саме на відповідача покладається обов`язок довести те, що гроші насправді не були одержані позичальником. Жодного доказу на підтвердження такої обставини відповідачка не надала.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Аналогічний обов`язок позичальника щодо повернення коштів та сплати відсотків закріплено ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка неналежним чином виконує зобов`язання за кредитним договором. Відповідна вимога про дострокове виконання грошового зобов`язання направлялась на адресу відповідача 27 січня 2015р. (а.с.19). Згідно копії конверта (а.с.36), така вимога не була вручена адресату та повернулась на адресу банку у зв`язку з закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове стягнення заборгованості у випадку порушення боржником строків повернення чергової частини боргу не стоїть в залежності від факту отримання останнім відповідного повідомлення банку.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положенням цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов`язань, зазначеного в цьому договорі.

Згідно розрахунку заборгованості, який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору (а.с.6-8), станом на 14 травня 2015р. загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 17 167,39 доларів США, з яких 13 224,10 доларів США заборгованість за кредитом, 1450,92 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 2492,37 доларів США пеня за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

При цьому, як вбачається з цього розрахунку, зміна відсоткової ставки в сторону збільшення відбулась лише один раз 05 травня 2014р. та становила 16,5 % річних. Тобто, підвищення відбулось на 5 %.

Згідно п. п. 4.3, 4.4 додаткової угоди № 3 від 24 грудня 2010р., у випадку порушення (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань, встановлених п. п. 4.1 4.2 цієї додаткової угоди, розмір процентної ставки за кредитним договором підвищується на 500 базисних пунктів в порядку, передбаченому цією додатковою угодою. Під терміном «базисний пункт» розуміється значення, яке дорівнює сотій частині одного процента, тобто 0.01 процента. Процентна ставка по кредиту, передбачена п. 4.3 цієї додаткової угоди, підвищується в перший робочий (банківський) день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення Позичальником зобов`язань визначених п. п. 4.1 4.2 Додаткової угоди. При цьому, така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди до Кредитного договору.

Відповідний лист повідомлення про зміну процентної ставки на 5 % (а.с.94-95), а також сукупна вартість кредиту (а.с.96) направлялись на адресу відповідача та згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.99), отримані нею 14 травня 2014р., що в сукупності, спростовує твердження відповідача про безпідставність підвищення банком відсоткової ставки.

Крім того, як вбачається зі змісту додаткової угоди № 3 від 24 грудня 2010р., на момент її підписання загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 18 588,67 доларів США, у зв`язку з чим сторони погодили новий графік погашення заборгованості з врахуванням нового строку виконання грошового зобов`язання (а.с.15-16), який відповідачкою особисто підписано. Також, відповідачкою особисто підписано сукупну вартість кредиту, яка є додатком № 2 до додаткової угоди № 3.

Тому не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо відсутності даних про отримання кредиту відповідачкою, як і доводи про незаконність умов додаткової угоди №3 від 24 грудня 2010 року.

Умови додаткової угоди №3 від 24 грудня 2010 року відповідачкою не оспорюються.

Згідно п. 3.8 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10 травня 2017р., у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач.

В свою чергу, як зазначено в п. 5 додаткової угоди № 3, позичальник підтвердила, що перед її укладенням вона повідомлена в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007р.

Вказане в сукупності свідчить про те, що банком виконано свої зобов`язання в частині повідомлення боржника як про сукупну вартість кредиту, так і про всі ризики, які можуть мати місце за кредитом, наданим в іноземній валюті.

Що ж стосується тверджень відповідачки про необхідність отримання згоди її чоловіка на отримання кредиту, то суд такі підставно відхилив.

Згідно роз`яснення, наданих в п. 25 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

З тих підстав суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження відповідачки про незаконність п. 2.3 додаткової угоди № 3 від 24.12.2010р., оскільки за змістом цієї умови, збільшення заборгованості за сумою кредиту на суму заборгованості за процентами відбувається у зв`язку з збільшенням строку погашення заборгованості. Крім того, виходячи зі змісту п. 2.2 цієї додаткової угоди, заборгованість за процентами, на яку збільшилась заборгованість за кредитом становить 177,11 доларів США.

Аналогічно, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідачки про відсутність повноважень у представника банку на підписання кредитної та додаткових угод, оскільки такі правочини вчинені начальником відділення, який діє на підставі положення та довіреності, про що зазначено в кредитному договорі та додаткових угодах.

Оскільки представником позивача долучено до матеріалів справи копії відповідних ліцензій на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.25-26), перешкоди для стягнення заборгованості в іноземній валюті відсутні, що також узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який висловлено в постанові від 04.07.2018р. (справа № 761/12665/14-ц).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до стягнення заборгованості за кредитом в сумі 13224,10 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1450,92 доларів США.

Згідно розрахунку позивача, станом на 15 травня 2015 року заборгованість по пені (за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками) відповідачки становила 2492,37 доларів США.

Відповідно до ч.4 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

Зважаючи на складне матеріальне становище ОСОБА_1 та наявність у неї заборгованості по інших кредитних договорах і значно більших (справа №463/3782/15 та інші), суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 2492,37 доларів США до 100 доларів США.

У такому разі, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/08-5/11310-СК від 19 квітня 2006 року буде становити 14675,02 доларів США з яких:

заборгованість за кредитом 13224,10 доларів США;

заборгованість по сплаті відсотків 1450,92 доларів США;

пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків в сумі 100 доларів США, а в решті вимог слід відмовити.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, перерахунку також підлягають судові витрати.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, рішення Личаківського районного суду від 03 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» пені підлягає зміні з ухваленням в цій частині нового судового рішення, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль») задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість за кредитним договором №014/08-5/11310-СК від 19 квітня 2006 року в сумі 14675,02 доларів США з яких:

заборгованість за кредитом 13224,10 доларів США;

заборгованість по сплаті відсотків 1450,92 доларів США;

пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків в сумі 100 доларів США, а в решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 3037,06 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.