Справа № 740/1056/21
Провадження № 2/740/648/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М., Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області (ТСЦ МВС № 7443), Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про витребування майна від добросовісного набувача,

установив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила витребувати у добросовісного набувача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь як спадкоємиці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (чоловіка) транспортні засоби «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вже зверталася до суду за захистом своїх прав, і постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року визнано недійсними договори купівлі-продажу автомобіля «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладені 04 грудня 2015 року між ОСОБА_7 , від імені та в інтересах якого за дорученням від 04 листопада 2015 року діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 у Регіональному сервісному центрі МВС в Чернігівській області в присутності адміністратора ОСОБА_9 .

Але постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 751/6176/17 скасовано постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , треті особи: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , про визнання правочинів недійсними, відмовлено.

Верховний Суд указав на неналежний спосіб захисту, обраний позивачем, а саме, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання недійсними оспорюваних договорів не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. До відносин речово-правового характеру, що виникли у зазначеній справі, застосуванню підлягає віндикація, тобто витребування майна від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Зазначила, що ОСОБА_4 порушив вимоги чинного законодавства при укладенні договорів купівлі-продажу автомобіля та напівпричепу, тому відповідачі повинні відновити становище, яке існувало до порушення, та повернути транспортні засоби позивачці.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08-30 год. 06 квітня 2021 року та у подальшому відкладено на 12-00 год. 07 травня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 14-00 год. 10 червня 2021, яке в подальшому відкладено на 14-00 год. 12 липня 2021 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Сагаль С. В. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивачки відсутності, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, в якому просила справу розглянути в її відсутність та відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що майно не може бути витребуване в неї, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу укладався в державній установі, а саме в сервісному центрі № 7441 МВС в Чернігівській області, що підтверджується фотокопією доданою позивачем. Відповідно до положення про Територіальний сервісний центр МВС, що затверджено Наказом МВС України № 1646 від 29.12.2015, останній здійснює комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортних засобів усіх типів. Для виконання вказаних функцій ТСЦ наділений правом запитувати та одержувати відповідно до чинного законодавства інформацію, необхідну для здійснення його повноважень, від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб. Таким чином, існував обов`язок ТСЦ встановити, що перехід права власності буде здійснюватися в законний спосіб (з довіреністю від особи, що є живою, перевірка довірителя за реєстром про держану реєстрацію смерті). Відповідачка не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на транспортний засіб може бути припинено у зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з транспортними засобами всіх типів. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів державної влади здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.

Відповідач ОСОБА_2 і треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомлялися судом про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку та розміщенням оголошення на вебсайті суду; відзиву та пояснень стосовно позову або клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Представники третіх осіб - Другої чернігівської державної нотаріальної контори, Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області (ТСЦ МВС № 7443) у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1987 року по 19 листопада 2015 року.

20 вересня 2007 року ОСОБА_7 придбав автомобіль «Рено Магнум»,

2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

04 листопада 2015 року ОСОБА_7 видав ОСОБА_4 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Матвієнко О. В., зареєстровану в реєстрі за № 21154, якою уповноважив ОСОБА_4 продати за ціну і на умовах на свій розсуд належні йому автомобіль «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Довіреність видано строком на два місяці, з правом передовіри та з правом використання транспортних засобів за межами України.

Того ж дня за заявою ОСОБА_4 зазначені транспортні засоби знято з реєстраційного обліку, що підтверджується відомостями Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер.

04 грудня 2015 року ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_7 , уклав з ОСОБА_8 :

- договір купівлі-продажу автомобіля «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оформлений та підписаний сторонами у сервісному центрі МВС-7441 у Чернігівській області у присутності адміністратора зазначеного центру; продаж автомобіля за домовленістю сторін вчинено за ціною 80 000,00 грн;

- договір купівлі-продажу напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оформлений та підписаний сторонами у сервісному центрі МВС-7441 у Чернігівській області у присутності адміністратора зазначеного центру; продаж автомобіля за домовленістю сторін вчинено за ціною 37 000,00 грн.

Згідно з актами приймання-передачі транспортних засобів від 04 грудня

2015 року, засвідчених печаткою сервісного центру-7441 МВС у Чернігівській області, що є додатками до кожного з указаних договорів купівлі-продажу транспортних засобів, приймання-передачу транспортних засобів здійснено у зазначену дату.

Станом на 15 січня 2018 року право власності на автомобіль «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , а право власності на напівпричіп «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ОСОБА_10 .

Указані обставини встановлені судовими рішеннями в справі № 751/6176/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , треті особи: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , про визнання правочинів недійсними.

У вказаному позові позивачка зазначала, що оспорювані договори купівлі-продажу транспортних засобів укладені за відсутності її волевиявлення, як другого з подружжя, та неуповноваженою особою, оскільки представництво за довіреністю ОСОБА_4 діяти від імені та в інтересах ОСОБА_7 припинилося у зв`язку зі смертю довірителя.

Постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 751/6176/17 (провадження № 61-39143св18) задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_4 , скасовано рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року, та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи зазначену постанову, Верховний Суд керувався тим, що суди першої й апеляційної інстанцій не врахували, що задоволення вимог позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 04 грудня 2015 року не зумовить бажаних для ОСОБА_1 наслідків - повернення автомобіля та напівпричепу в її володіння, оскільки після укладення першого правочину змінилися набувачі спірного майна, власниками якого на дату розгляду справи судами попередніх інстанцій є, відповідно,

ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .

Верховний Суд зазначив, що до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Верховний Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання недійсними оспорюваних договорів не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів не призвело до вирішення спору, що існував між сторонами, оскільки зазначене не має наслідком повернення у володіння ОСОБА_1 автомобіля «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому не відновить порушеного права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду. До відносин речово-правового характеру, що виникли у зазначеній справі, застосуванню підлягає віндикація, тобто витребування майна від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила, - власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, Верховного Суду від 19 лютого 2018 року у справі № 545/696/16-ц (провадження № 61-7878св18), а тому суди повинні розмежовувати, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі».

Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-117цс12, Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 344/1079/15-ц (провадження № 61-2820св18), від 13 червня 2018 року у справі № 130/2573/16-ц (провадження № 61-10939св18).

Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позову в частині вимог про витребування у добросовісного набувача ОСОБА_3 на користь позивачки транспортного засобу «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відчужений без згоди позивачки як другого з подружжя. Позивачка довела, що автомобіль вибув з її володіння поза її волею на підставі правочину, якого вона не укладала. Крім цього, автомобіль відчужено за довіреністю від імені особи, яка станом на час укладення договору купівлі-продажу померла.

З огляду на те, що на цей час спірний автомобіль перебуває у власності відповідачки ОСОБА_3 , стосовно чого вона не заперечувала у відзиві на позов, то наявні підстави, установлені ст. 388 ЦК України, для витребування спірного майна з володіння відповідачки.

Стосовно позову в частині вимог про витребування напівпричепу, то позов у цій частині необґрунтований, позивачка у позові не зазначила і не надала жодних доказів на підтвердження того, що станом на час звернення до суду з цим позовом спірний напівпричіп перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 , а за правилами чинного ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain)).

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1 170,00 грн. Оскільки позов задоволено на 50 %, то з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 585,00 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 223, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області (ТСЦ МВС № 7443), Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про витребування майна від добросовісного набувача - задовольнити частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_4 ) автомобіль марки «Рено Магнум», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 23 липня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко