Номер провадження: 22-ц/813/6672/21
Номер справи місцевого суду: 520/9588/16-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,Гірняк Л.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальної та моральної шкоди у розмірі 4 013 553,8 гривень, завданих необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням до психіатричної лікарні, незаконним відстороненням від роботи і відмовою надати належним чином оформлену трудову книжку, а також порушення права на пенсію і соціальне забезпечення, гарантовані ст. 46 Конституції України, включення у трудовий стаж часу, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним поміщенням до психіатричної лікарні і у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року,

встановив:

11 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої протизаконними діями Ілічівської транспортної прокуратури, Ілічівського міського і Київського районного суду, Апеляційного суду Одеської області, Вищого спеціалізованого та Верховного Суду України.

Так, позивач просив суд:

1) Призначити досудове слідство по ознакам злочинів передбачених ст.ст. 172, 175, 357, 358, 366, 375, 382 КК України;

2) Закрити кримінальні провадження, незаконно відкриті Прокуратурою м. Ленінграда та Ілічівською транспортною прокуратурою;

3) Відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету України матеріальну і моральну шкоду у розмірі 2959200 грн., спричиненою необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням в психіатричну лікарню, незаконним відстороненням від роботи та відмовою видати належно оформлену трудову книжку, а також порушенням права на пенсію та соціальне забезпечення.

4) Включити в трудовий стаж час, на протязі якого позивач не працював у зв`язку з незаконним поміщенням в психіатричну лікарню та у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи;

5) Зобов`язати Пенсійний фонд України нарахувати позивачу пенсію за віком, яку він не отримує на протязі 6-ти років;

6) Зобов`язати Київський районний суд м. Одеси:

I. Прийняти до провадження та зареєструвати під вх. №1755 від 23.01.09 р. заяву про відновлення по справі № 2-2298/06 за позовом до Іллічівського морського торговельного порту (далі - ІМТП) від 02.03.89 р. про належне оформлення трудової книжки, стягнення заробітної оплати вимушеного прогулу;

II. Прийняти до провадження та зареєструвати під вх. №34157 від 15.09.12 р. заяви про відновлення провадження по справі № 2-4804/06 (2-390/07) по позовам від 21.05.88 р. та від 14.12.06р.

III. На виконання вимог ухвали Апеляційного суду від 18.01.06 р. постановити рішення по справі № 2-2298/06, відкритому 22.02.06 р. за позовом ІМТП від 02.03.89 р.

IV. Прийняти до провадження та зареєструвати заяву «Про відновлення права на працю та судовий захист», зареєстроване під вх. № 29149 від 30.07.12 р.

V. Вирішити питання про підсудність позовної заяви позивача до Держави Україна від 05.05.15 р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої протизаконними діями суду та прокуратури (справа № 520/12455/15-ц) розглянути заяву про виділення в окреме провадження та прийняти до розгляду позов до Держави Україна від 22.04.16 р. про визнання вступивши в законну силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.07 р.

7) Зобов`язати апеляційний суд Одеської області:

I. Зареєструвати та прийняти до розгляду апеляційну скаргу на неприйняті до провадження вимоги позовної заяви до ІМТП від 27.01.14 р.

II. Зареєструвати та прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду від 17.03.16 р. та два доповнення до неї, зареєстрованої відповідно під вх. № 12332 від 04.04.16 р., №10561 від 26.04.16р. та № 16125 від 09.07.16 р.

8) Зобов`язати Вищий спеціалізований суд:

I. Прийняти до провадження касаційні скарги на нерозглянуті апеляційні скарги на неприйняття Київським районним судом м. Одеси до провадження вимог позовної заяви до ІМТП від 27.01.14 р.

II. Прийняти до провадження касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 р. та на ухвали Київського районного суду та Апеляційного суду про повернення без розгляду апеляційної скарги та доповнення до неї на вказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.16 р.

III. Прийняти до розгляду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду про закриття провадження по справі № 521/18287/15-ц про встановлення права на судовий захист.

9) Зобов`язати Верховний Суд України прийняти до провадження касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду від 05.05.07 р. про відмову в перегляді рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.07 р., яке набрало законну силу, та доповнення до неї про фальсифікацію і знищення судових документів.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальної та моральної шкоди у розмірі 4 013 553,8 грн., завданих необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням до психіатричної лікарні, незаконним відстороненням від роботи і відмовою надати належним чином оформлену трудову книжку, а також порушення права на пенсію і соціальне забезпечення, гарантовані ст. 46 Конституції України, включення у трудовий стаж час, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним поміщенням до психіатричної лікарні і у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи - відмовлено в повному обсязі (т. 6 а.с.205-220).

18.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на вище вказане судове рішення.

Супровідним листом від 22 лютого 2021 року матеріали вищевказаної цивільної справи було витребувано з Приморського районного суду м.Одеси і надійшли вони на адресу Одеського апеляційного суду 11 березня 2021 року.

Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року.

Крім того, з метою перевірки доводів заявника апеляційної скарги та з метою його доступу до суду апеляційної інстанції, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказане рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року та зупинено дію оскаржуваного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року до закінчення апеляційного провадження.

Разом з тим, 19.03.2021 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відвід суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що предметом позову є вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної суддями Одеського апеляційного суду, шляхом скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 1. ст. 366, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382 КК України.

Тому, на думку ОСОБА_1 , судді вище вказаного суду особисто заінтересовані в результатах розгляду справи, та не можуть приймати участь у її розгляді і підлягають відводу. Крім того заявник вказав, що суддя Гірняк Л.А. здійснила злочин, передбачений ст. ч.2 ст. 375 КК України.

Заявник також посилається на те, що суддя Сегеда С.М. приймав участь при розгляді справи №520/842/14, та заявляв собі самовідвід, який був задоволений колегією суддів апеляційного суду Одеської області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Законодавство, наділяючи учасника справи достатньо широким спектром процесуальних повноважень, зокрема і правом на відвід судді (суддів), разом з тим зауважує на недопустимості зловживання наданими процесуальними правами, оскільки необґрунтований відвід може сприяти безпідставному усуненню та ухиленню судді (суддів) від розгляду справи (апеляційної чи касаційної скарги), що суперечить завданню цивільного судочинства і зазіхає на саму сутність правосуддя, як такого.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Колегія суддів доходить до висновку, що викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід суддів Одеського апеляційного суду Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С. доводи про те, що вище вказані судді особисто заінтересовані в результатах розгляду справи, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для відводу.

Крім того, ОСОБА_1 у заяві про відвід не наведеного жодного належного доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість суддів Одеського апеляційного суду Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С. при розгляді його апеляційної скарги, оскільки за правилами п. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Довід заявника відводу Афанасьєва О.О. стосовно того, що суддя Гірняк Л.А. здійснила злочин, передбачений ст. ч.2 ст. 375 КК України, не відповідає дійсності, та також не підтверджений жодним чином.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що аналіз матеріалів даної цивільної справи показує, що заява про відвід колегії суддів не містить жодної об`єктивної підстави, яка б свідчила про необхідність відведення суддів та не відповідає меті цивільного судочинства, оскільки в основу її покладені припущення щодо упередженості та необ`єктивності суддів. Жодних конкретних обставин, які б могли свідчити про упередженість суддів та їх необ`єктивність, заява не містить.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 36-40, 268 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Визнати відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Одеського апеляційного суду Сегеді С.М., Комлевій О.С., Гірняк Л.А. - необґрунтованим.

Справу передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева