Провадження № 22-ц/801/1233/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 рокуСправа № 127/10961/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Войтка Ю. Б., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання,

за апеляційною скаргою (з доповненнями) ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Луценко Л. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 11 березня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

22 травня 2020 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідачі порушують умови надання послуг, в зв`язку з чим станом за період з 30 червня 2017 року по 31 березня 2020 року виникла заборгованість у загальній сумі 80 896, 72 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 суму заборгованості у розмірі 80 896, 72 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року клопотання представника позивача задоволено, до участі у справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_6 /а. с. 197/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь УП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 30 червня 2017 року по 31 березня 2020 року в розмірі 80 896 грн 72 коп (вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 72 копійки), з яких 71 583 грн 35 коп основного боргу, 6 016 грн 02 коп інфляційних втрат, 3 297 грн 35 коп 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. (дві тисячі дві гривні 00 копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (з доповненнями), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем сплачувались послуги постачання гарячої води та теплопостачання, на що додавались копії відповідних квитанцій про оплату за період з 21 травня 2018 року по березень 2020 року включно. У квитанціях наданих відповідачем призначення платежу є саме оплата послуг з тепло та водопостачання за конкретний період за показами лічильника. Також судом першої інстанції не враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення відповідної заборгованості. Перераховуючи кошти сплачені відповідачем за оплату комунальних послуг в рахунок погашення заборгованості за попередній період, позивач вийшов за межі свої повноважень.

У справі відсутній укладений договір про надання послуг з надання теплової енергії та водопостачання між позивачем та відповідачами. Також відсутнє підтвердження надання послуг із теплопостачання із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання та переліком послуг і їх вартістю. При цьому, позивач деяких видів передбачених послуг не надає взагалі, а ті які надаються є неякісними.

Зазначає, що інші відповідачі не є власниками чи співвласниками квартири. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у період з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року фактично у квартирі не проживали, що підтверджується довідкою від 03 травня 2019 року № 217-вк та довідкою від 29 травня 2019 року № 138.

Позивачем не доведено відповідний розмір суми заборгованості відповідачів. Відсутні показники загально будинкового лічильника в частині щомісячного об`єму наданої теплової енергії на житловий будинок за вищевказаною адресою за період з травня 2017 року до березня 2020 року, що позбавляє можливості встановити правомірність нарахованих відповідачем сум заборгованості за спожиті послуги, які зазначені позивачем в наданому суду розрахунку.

Вказується, що на квартиру скасовано право власності, квартира перебуває в іпотеці банку. У квартирі відповідачі проживають без правовстановлюючих документів. Відсутність державної реєстрації квартири, правовстановлюючих документів на неї не дозволяє укладання будь яких договорів.

У відзиві на апеляційну скаргу КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», постилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги (з доповненнями), просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказується, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 рішення суду першої інстанції не оскаржують, а заявником не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду іншими відповідачами, а тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 погоджуються з доводами апеляційної скарги (з доповненнями) та просять її задовольнити.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не оскаржується, а ОСОБА_1 не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду в інтересах інших відповідачів, а тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи від 26 травня 2020 року / т. 1 а. с. 32-40/.

У період з 30.06.2017 по 31.03.2020 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Співвідповідач ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 не зареєстрований, що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи від 08 грудня 2020 року та від 16 грудня 2020 року / т. 1 а. с. 202, 204/,

ОСОБА_6 не є власником цієї квартири, так як відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 10.07.2007 між ВАТ «Завод «Термінал» та ОСОБА_6 / т. 1 а. с. 226-231/.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на відповідача ОСОБА_1 / т. 1 а. с. 12/.

ОСОБА_1 звертався до позивача щодо перевірки якості наданих послуг, зокрема скаржився на недостатню температуру гарячої води, що відповідає показникам холодної, а не гарячої води, що зумовлює меншу оплату / т. 1 а. с. 174-182/. Із відповіді КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 23 січня 2020 року вбачається, що з огляду виявлені в результаті обстеження порушення буде проведено перерахунок у січні 2020 року розміру плати за послугу з централізованого гарячого водопостачання / т. 1 а. с. 183-184/.

Представником відповідачів ОСОБА_9 надано квитанції про часткову оплату комунальних послуг, у тому числі наданих позивачем, у період з вересня 2018 року по березень 2020 року /а. с. 105-116/.

Суду не надано доказів того, що відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 припинено надання послуг, вказану квартиру було відключено від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Від наданих позивачем послуг відповідачі у встановленому законом порядку не відмовились.

Зі змісту наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 22 жовтня 2018 року оплачено нараховану суму за гаряче водопостачання позивачу 536,27 грн, у графі «призначення платежу» зазначено «за період 09.18.-09.18» /т. 1 а. с. 105/. Аналогічно за 10.18 за опалення сплачено 511,94 грн, а за гаряче водопостачання 154,18 грн / т. 1 а. с. 106/, за 11.08 300 грн (опалення) та 76,59 грн (гаряче водопостачання) / т. 1 а. с. 107-108/, за 12.18 250 грн (опалення) та 76,59 грн (гаряче водопостачання) / т. 1 а. с. 108/. За січень 2019 року за гаряче водопостачання оплачено 90,10 грн, а за опалення 500 грн, у дублікатах квитанцій у графі «період оплати» зазначено «01.01.2019-31.01.2019) / т. 1 а. с. 110, 113/. Аналогічно за лютий 2019 року сплачено 400 грн (опалення) та 180,20 грн (гаряче водопостачання) /а. с. 109/, за квітень 2019 року сплачено 180,20 грн (гаряче водопостачання) та 200 грн (опалення) / т. 1 а. с. 110, 114/, за травень 2019 року 270, 30 грн (гаряче водопостачання) / т. 1 а. с. 111/, за липень 2019 року 270,30 грн (гаряче водопостачання) / т. 1 а. с. 111/, за вересень 2019 року 90,10 грн (гаряче водопостачання) /т. 1 а. с. 112/, за жовтень 2019 року 238,65 грн (опалення) / т. 1 а. с. 114/, за листопад 2019 року 180,20 грн (гаряче водопостачання) та 400 грн (опалення) / т. 1 а. с. 112, 115/, за грудень 2019 року 350 грн (опалення) / т. 1 а. с. 115/. За березень 2020 року за опалення було сплачено позивачу 500 грн / т. 1 а. с. 116/. Всього за період з вересня 2018 року по березень 2020 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 за опалення та гаряче водопостачання відповідно до перелічених вище квитанцій було сплачено 5755 грн 62 коп.

Зокрема, згідно оборотної відомості та розрахунку, у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 виникла заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 30.06.2017 по 31.03.2020 у розмірі 71583 грн 35 коп /т. 1 а. с. 192-193/.

Разом із тим, як вбачається із наданих представником відповідачів ОСОБА_9 квитанцій, вказаний борг частково погашався відповідачами, а саме за період з вересня 2018 року по березень 2020 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 за опалення та гаряче водопостачання було сплачено 5755 грн 62 коп /т. 1 а. с. 105-116/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що послуги позивачем надавалися, квартира за цією адресою опалювальною площею 72,3 кв.м. у період з 30.06.2017 року по 31.03.2020 року забезпечувалась послугами централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», за які нараховано відповідну оплату, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку. Із графи «Перерахунок» оборотної відомості вбачається, що позивачем з урахуванням результатів обстеження, здійснено перерахунок нарахованих сум за період з листопада 2019 року по березень 2020 року у загальному розмірі 4 008 грн 58 коп. Загальна сума заборгованості за період з 30.06.2017 по 31.03.2020 відповідно до оборотної відомості та розрахунку, наданих позивачем, становить 71 583 грн 35 коп /т. 1 а. с. 192-193/.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 підлягає стягненню не тільки сума основного боргу, а також 3 % річних та суми втрат від інфляції основного боргу, що відповідно до розрахунку суми заборгованості становить: 6 016 грн 02 коп інфляційних втрат, 3 297 грн 35 коп 3% річних від простроченої суми заборгованості /т. 1 а. с. 190-191, 193/.

Заявлене відповідачем ОСОБА_1 клопотання про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивач 25.11.2020 року зменшив позовні вимоги та просив стягнути борг в межах трирічного строку. / т.1 а/с 189-190/

Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 на користь позивача заборгованості по сплаті за послуги з централізованого теплопостачання за період з 30 червня 2017 року по 31 березня 2020 року у загальному розмірі 80 896 грн 72 коп, з яких : 71 583 грн 35 коп основний борг, 6 016 грн 02 коп інфляційні втрати, 3 297 грн 35 коп 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині зроблені за повного з`ясування обставин справи, за правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

За змістом частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем комунальних послуг із постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок кореспондується з обов`язком виконавця, визначеному у пункті 2 частини другої статті 8 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Згідно з абз. 3 частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Окрім цього, згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву відповідає визначений пункті 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц).

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)».

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зроблено висновок, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

Суд першої інстанції дійшов правильно висновку про те, що позовні вимоги до ОСОБА_1 є доведеними, оскільки послуги позивачем надавалися, квартира за цією адресою опалювальною площею 72,3 кв.м. у період з 30.06.2017 року по 31.03.2020 року забезпечувалась послугами централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», за які нараховано відповідну оплату, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку. Із графи «Перерахунок» оборотної відомості вбачається, що позивачем з урахуванням результатів обстеження, здійснено перерахунок нарахованих сум за період з листопада 2019 року по березень 2020 року у загальному розмірі 4 008 грн 58 коп. Загальна сума заборгованості за період з 30.06.2017 по 31.03.2020 відповідно до оборотної відомості та розрахунку, наданих позивачем, становить 71 583 грн 35 коп /т. 1 а. с. 192-193/.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надає доказів, які б свідчили про їх спростування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем сплачувались послуги постачання гарячої води та теплопостачання, на що додавались копії відповідних квитанцій про оплату за період з 21 травня 2018 року по березень 2020 року включно, в яких міститься призначення платежу є саме оплата послуг з тепло та водопостачання за конкретний період за показами лічильника, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки надані відповідачем квитанції про сплату послуг постачання гарячої води та теплопостачання були взяті судом до уваги, вони також враховані в оборотній відомості та розрахунку, наданому позивачем /т. 1 а. с. 192-193/.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, шо судом першої інстанції не враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення відповідної заборгованості, оскільки позивач 25.11.2020 року зменшив позовні вимоги та просив стягнути борг в межах трирічного строку. / т.1 а/с 189-190/

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що перераховуючи кошти сплачені відповідачем за оплату комунальних послуг в рахунок погашення заборгованості за попередній період, позивач вийшов за межі свої повноважень, оскільки згідно з абзацом 1 пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місця, наступного за розрахунком періодом (місяцем), якщо договором не вставнолено інший строк.

Як зазначав позивач у письмових поясненнях, в якості пропозиції для підписання споживачами, в газеті « Вінницька газета» № 32 від 03.08.2018 року було опубліковано типовий (публічний) договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Згідно п. 10.2 розділу 10 договору про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води даний договір відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України, поширює свою дію на відносини, що склались між виконавцем та споживачем послуг, які були між ними до його заключення.

Згідно п.3.4 розділу 3 договору сторони домовилися, що всі платежі за послуги з теплопостачання, що вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, не залежно від призначення платежу, вказаного в платіжному документі.

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 борг по помешканню відповідачів виник ще у жовтні 2007 року, а тому у відповідності до п.3.4. розділу 3 Договору усі зроблені оплати відповідачем-споживачем погашали заборгованість попереднього періоду.

Дані твердження позивача відповідач не спростував.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у справі відсутній укладений договір про надання послуг з надання теплової енергії та водопостачання між позивачем та відповідачами, а також відсутнє підтвердження надання послуг із теплопостачання із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання та переліком послуг і їх вартістю, та при цьому, позивач деяких видів передбачених послуг не надає взагалі, а ті які надаються є неякісними, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки примірник даного типового договору міститься у вільному доступі на сайті КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», а тому відповідно п. 3 ст. 82 ЦПК України дана обставина визнається судом загальновідомою та не потребує доказуванню.

Крім того, відповідач визнає ту обставину, що він є споживачем послуг, наданих позивачем, а також ним здійснювалась їх часткова оплата, тому він як споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, які він фактично отримав. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що інші відповідачі не є власниками чи співвласниками квартири, крім цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у період з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року фактично у квартирі не проживали, що підтверджується довідкою від 03 травня 2019 року № 217-вк та довідкою від 29 травня 2019 року № 138, колегія суддів також не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи від 26 травня 2020 року. Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 періодично їздили до м. Києва, при цьому продовжували постійно проживати за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про своє непроживання у вказаній квартирі постачальника послуг протягом 2018-2020 років належним чином не повідомляли, а доказів проживання за іншою адресою у вказаний період суду не надано.

Відповідно до пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначається про те, що жодних документів про тимчасову відсутність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 по адресі АДРЕСА_1 до КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не надходило.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено відповідний розмір суми заборгованості відповідачів, оскільки позивачем надано оборотній відомості та розрахунку по сумі заборгованості, який відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не спростовано, власного розрахунку не надано.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що також не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Цим доводам надана оцінка в рішенні суду першої інстанції, з якою погоджується також суд апеляційної інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи позивача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу (з доповненнями) ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Ю. Б. Войтко

В. П. Рибчинський