Справа № 694/734/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13.07.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Матвієнко А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (1946 року народження, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній в матеріалах справи, тел.. НОМЕР_3 ) про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

в с т а н о в и л а:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, фактично укладеного 08.06.1988року між продавцем ОСОБА_2 , та покупцем ОСОБА_1 , відповідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок по АДРЕСА_3 , що складається з житлового будинку «А», підвалу під будинком «П», огорожі №1, воріт з хвірткою №2,воріт №3, який належав продавцю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 1988 році він приїхав з Криму в м. Звенигородку та вирішив придбати житло. В червні 1988 року він домовився з власником будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який в той час переїжджав в Донецьку область на постійне місце проживання, купити в нього цей будинок. ОСОБА_2 здав вказаний будинок в експлуатацію та зареєстрував право власності на своє ім`я в БТІ за №2395.Повна сума оцінки будинку з врахуванням меблів складала 38789 рублів, але в нього на той час такої суми не було і він надав йому завдаток в сумі 2000 рублів та домовились, що на протязі двох років він сплатить всю суму. А щоб він міг в будинку проживати вони уклали з ним договір про найм цього будинку на 3 роки. На підставі цього договору він зареєструвався в будинку АДРЕСА_1 . При укладанні договору найму власник віддав йому всі документи, що стосувалися будівництва та введення в експлуатацію цього будинку. На протязі 2-х чи 3-х років він виплатив повну суму власнику будинку через ОСОБА_3 , але договір купівлі-продажу вони скласти не змогли, так як в ОСОБА_3 закінчилися повноваження, а ОСОБА_2 проживав на той час за межами м. Звенигородки, і в цей час розпадався ОСОБА_4 , змінювалися кордони та гроші, власник в зв`язку зі станом здоров`я, яке з часом тільки погіршувалося, не мав можливості їхати в м. Звенигородку для укладання договору купівлі-продажу, внаслідок чого будинок, яким він фактично володіє з 1988 року більше як 30 років, до цього часу належить ОСОБА_2 .

Відповідач відзив на позов не надав.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) від 23.04.2021 року прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікування оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи та про визначений строк для надання відзиву на позов.

В судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час та дату був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач не заперечував проти заочного вирішення справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_2 здав вказаний будинок в експлуатацію, що стверджується копією акта приймання від 13.10.1987року та зареєстрував право власності в БТІ за №2395, що стверджується відміткою на договорі надання в користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 28.10.1987року.

ОСОБА_1 дав завдаток ОСОБА_5 в сумі 2000 рублів, що стверджується копією розписки від 08.06.88 р. Відповідно до даної розписки повна вартість будинку складала 38789 рублів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали договір про найм будинку по АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору.

На підставі договору-найму ОСОБА_1 зареєструвався в будинку АДРЕСА_1 , що стверджується відміткою в паспорті та відміткою в домовій книзі.

Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Ільченка О.Б. в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , дійсно проживає постійно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно доглядає за будинком та двором і городом. Також проводить поточні ремонтні роботи цього будинку.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже суд під час розгляду справи має застосовувати той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, фактично укладеного 08.06.1988р.

На вказаний позивачем час укладення договору купівлі-продажу діяв ЦК УРСР 1963 року, отже, правовідносини між сторонами щодо цього правочину регулюються нормами саме цього Кодексу, чинного на час укладення договору.

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво-або багатосторонніми (договори).

На підставі ст. 42 ЦК УРСР, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Слід зазначити, положення ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР щодо визнання угоди дійсною, можуть застосовуватися тільки щодо угод, які підлягали нотаріальному посвідченню та не потребували ще і державної реєстрації договору.

Таким чином, вказаною правовою нормою передбачено можливе визнання судом дійсним договору лише з приводу недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, тобто, договору, для якого законодавцем передбачена таке посвідчення.

Визнання договору дійсним, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, для якого передбачено не лише нотаріальне посвідчення, а й державна реєстрація можливості не передбачено.

Враховуючи, що для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) обов`язкове не лише нотаріальне посвідчення, а й його державна реєстрація, правила ч.2 ст. 47 ЦК УРСР на такий договір не поширюються.

Крім того позивачем не надано доказів укладення самого договору купівлі-продажу житлового будинку.

Так, надана позивачем розписка не може вважатися таким договором з огляду на її зміст, оскільки вона не містить усіх його істотних умов. Дана розписка лише посвідчує отримання відповідачем завдатку за майбутній продаж будинку. При цьому повна вартість будинку згідно даної розписки зазначена у розмірі 38789руб, в той час як за даною розпискою передано лише завдаток у розмірі 20000руб. Доказів сплати решти суми суду не надано.

Договір найму житлового приміщення також на думку суду не свідчить про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, оскільки згідно його умов у найм передається лише частина площі будинку, вказаний договір укладений лише на три роки та після його завершення об`єкт оренди підлягає поверненню.

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, відтак суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір, суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 41, 42, 47, 48, 224,227 ЦК УРСР, ст. ст. 13, 60, 3-265, 274-279 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (1946 року народження, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній в матеріалах справи, тел.. НОМЕР_3 ) про визнання договору купівлі-продажу дійсним- відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резулютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 13.07.2021.

Суддя Д.І. Сакун