Справа № 219/7521/21
Провадження № 2-з/219/98/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Лапченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,

встановив:

представник позивача адвокат Гостренко С.Д., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги, звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна нежитлового приміщення, загальною площею 143,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю, поділ майна.

Разом з позовною заявою представник позивача звернулась до суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначила, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з серпня 2011 року по липень 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, між ними існували сімейні відносини, в цей час у них народилась дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період проживання однією сім`єю позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 на сумісні кошти придбали нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , договір купівлі продажу нежитлового приміщення від 05 вересня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А. Наразі сімейні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, з серпня 2020 року відповідач заборонив позивачу користуватися вказаним нежитловим приміщенням, зазначив, що він є єдиним власником та має намір продати нежитлове приміщення. Також між сторонами виник спір щодо користування спірним майном, а тому представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони відчуження нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, вважає, що вимоги заявника щодо заборони відчуження нежитлового приміщення, підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлове приміщення, загальною площею 143,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 05 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 1757.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, між сторонами виник спір майнового характеру, і позивачем заявлено вимогу в якості забезпечення позову накласти арешт на спірне нежитлове приміщення шляхом заборони відчуження, оскільки відповідач заборонив позивачу користуватися вказаним нежитловим приміщенням, зазначив, що має намір продати нежитлове приміщення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Крім того, встановлення таких заходів забезпечення позову до вирішення судом спору у даній справі відповідає предмету позову, та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом клопотання, наскільки він співрозмірний заявленій вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Підставою вжиття заходів забезпечення позову представник позивача зазначає можливість відчуження майна відповідачем, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи те, що нежитлове приміщення, на яке позивач просить накласти заборону відчуження, а саме - нежитлове приміщення загальною площею 143,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом спору та той факт, що відчуження може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, з урахуванням обставин, на які посилається позивач, приймаючи до уваги те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та направлені на захист прав позивача, суд вважає можливим вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання заборони на відчуження спірного нежитлового приміщення.

Керуючись ст.ст.149- 153, 467 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти заборону на відчуження будь яким способом нежитлового приміщення загальною площею 143,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 05 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 1757.

Копію ухвали негайно надіслати для відома та виконання до Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя О. М. Лапченко