ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Херсон

номер справи: 654/652/20

номер провадження: 22-ц/819/122/21

номер провадження: 22-ц/819/123/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Склярської І.В.
суддів:Пузанової Л.В.
Ігнатенко П.Я.
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Третьякової І.В. від 16 вересня 2020 року та додаткове рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Третьякової І.В. від 30 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінський Володимир Федорович, державний нотаріус Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра Олег Анатолійович, про скасування державної реєстрації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину,

встановив:

26 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43801911 від 01.11.2018 року та запис про право власності 28688737 від 29.10.2018, відповідно до якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/1 житлового будинку літ. «А», загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103.

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.11.2018 року державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О.А., зареєстроване в реєстрі за номером 1000, яким посвідчено право ОСОБА_1 на нерухоме майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 за життя, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.11.2018 року за № 103.

- скасувати рішення державного нотаріуса Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43993925 від 12.11.2018 року та запис про право власності 288699959 від 12.11.2018 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/1 житлового будинку літ. «А», загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103.

В обґрунтування доводів посилаючись на те, що в 2012 р. вона отримала у дар від ОСОБА_4 житловий будинок, загальною площею 43 кв.м., житловою 16,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок не був придатним для проживання, позивачка здійснила його поліпшення, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася до 92,6 кв.м., житлова до 28.8 кв.м. Зазначає, що її право власності оспорюється в судовому порядку, при цьому в 2018 році, за наявності рішення апеляційного суду Херсонської області, право власності на домоволодіння було зареєстровано за померлим ОСОБА_3 та в подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, перереєстроване за відповідачем, що призвело до втрати права власності позивачки на належне її майно.

ОСОБА_2 в доведення своїх вимог наводить наступні обставини. В 1973 р. ОСОБА_3 було надано земельну ділянку для будівництва площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 його спадкоємцями є - мати ОСОБА_4 , та син ОСОБА_1 . На підставі рішення суду першої інстанції, в 2011 р. ОСОБА_4 стала єдиним власником будинку та в 2012 р. за нотаріально посвідченим договором дарування подарувала його ОСОБА_2 .

В 2017 апеляційний суд Херсонської області скасував рішення суду І інстанції та відмовив ОСОБА_4 у задоволенні вимог про визнання за нею права власності.

11.09.2018 апеляційний суд Херсонської області визнав недійсним договір дарування та витребував майно у ОСОБА_2 .

В подальшому, 01.11.2018, державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А», загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28.8 кв.м., про що здійснено відповідний запис в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень.

12.11.2018 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено право ОСОБА_1 на нерухоме майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 за життя, а саме житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 вважає, що при вчиненні дій державним реєстратором було порушено ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 66 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», оскільки необхідних документів для підтвердження наявності у ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, тим більше площею 92,2 кв.м. надано не було. З приводу порушень закону при видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач вказала, що нотаріусом не було встановлено всіх спадкоємців, оскільки до їхнього числа безпідставно не було включено ОСОБА_4 , яка мала таку ж частку в спадковому майні, як і відповідач, оскільки являлася спадкоємицею першої черги та прийняла спадщину, відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Дані обставини призвели до видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно в обсязі, більшому ніж передбачено законом. Також, нотаріусом не було перевірено обсяг та склад нерухомого майна, що належало померлому на дату смерті, внаслідок чого видано свідоцтво на майно, яке не є власністю спадкодавця.

Позивачка посилається на те, що діями відповідача та третіх осіб порушено її право власності, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом та зазначає, що предметом даного спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення її права власності на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд постановив:

Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43801911 від 01.11.2018 року та запис про право власності 28688737 від 29.10.2018 , відповідно до якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/1 житлового будинку літ. «А», загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.11.2018 року державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О.А., зареєстроване в реєстрі за номером 1000, яким посвідчено право ОСОБА_1 на нерухоме майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 за життя, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.11.2018 року за № 103.

Скасувати рішення державного нотаріуса Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43993925 від 12.11.2018 року та запис про право власності 288699959 від 12.11.2018 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/1 житлового будинку літ. «А», загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103.

Додатковим рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року суд ухвалив: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2522,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 5500,00 грн., а всього 8022 (вісім тисяч двадцять дві) гривні 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не відновлення провадження у справі після зупинення; не доведення позивачем порушення її прав оскаржуваними рішеннями та свідоцтвом про право на спадщину; порушення позивачем норм ст. 13 ЦПК України; обрання позивачем неналежного способу захисту; скасування судом касаційної інстанції рішення суду апеляційної інстанції, яке судом застосовано при ухвалені оспорюваного рішення про задоволенні позову; питання стягнення судових витрат вирішено судом з порушенням прав відповідача, а оскарження дій суб`єктів владних повноважень, порушених позивачем не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Заверюха К.Ю., який діє від імені ОСОБА_2 , доводи скарги не визнав, рішення суду та додаткове рішення суду вважає законними та обґрунтованими.

Заслухавши доповідача, позивача, відповідача та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з постанови суду апеляційної інстанції від 13.05.2020, якою було витребувано певне майно та вважав, що рішенням державного реєстратора порушуються права позивачки на іншу частину майна, яке не підлягає витребуванню у неї на користь ОСОБА_1 , а тому рішення про реєстрацію підлягають скасуванню. Також дійшов висновку, що відомості, зазначені в свідоцтві про право на спадщину за законом з приводу площі житлового будинку та переліку господарчих та побутових будівель та споруд до нього не відповідають даним про склад спадщини відповідача, які вказані в постанові Херсонського апеляційного суду від 13.05.2020 р., а тому вказане свідоцтво підлягає визнанню недійсним, як таке, що містить недостовірні дані про майно, яке належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 29.10.2018 р. державним реєстратором Зелінським В.Ф. було внесено запис про право власності ОСОБА_3 № 28688737. Підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43801911 від 01.11.2018, ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Голопристанської міської ради Херсонської області. Підстава виникнення права власності: дублікат договору, серія та номер 1-233, виданий 25.09.2018 р. видавник: Державний нотаріальний архів Херсонської області; довідка, серія та номер: 191, виданий 05.10.2018, видавник: КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР; лист, серія та номер:704/02-14, виданий 26.09.2018, видавник: Голопристанська державна нотаріальна контора Херсонської області; постанова, серія та номер: 654/223/18 виданий 11.09.2018, видавник: Апеляційний суд Херсонської області; рішення суду, серія та номер:2-1585/11, виданий 13.12.2017, видавник: Апеляційний суд Херсонської області, ухвала суду, серія та номер: 654/223/18, виданий 18.09.2018, видавник: Апеляційний суд Херсонської області; витяг зі Спадкового реєстру, серія та номер:3910887, виданий 22.02.2005, видавник: Голопристанська державна нотаріальна контора Херсонської області.

12.11.2018 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом в якому зазначено: спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з : житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що знаходиться АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі Договору забудови від 14.11.1973 року, посвідченого Голопристанською державною нотаріальною конторою Херсонської області 11.12.1973 року за № 2269, дублікат якого посвідчений Державним нотаріальним архівом Херсонської області 25.09.2018 року за р. № 1-233, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.11.2018 року за №103. Наведений опис спадщини.

12.11.2018 державним нотаріусом здійснена державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер:1000, виданий 12.11.2018, видавник: Голопристанська державна нотаріальна контора Херсонської області; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 43993925 від 12.11.2018 15:48:01, Негра О.А., Голопристанська державна нотаріальна контора.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.11.2011 року за ОСОБА_4 було визнано право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

12.06.2012р. приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Маршаловою М.В. було посвідчено договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно опису предмета договору (п. 1.3) в дар відчужено будинок літ «А» - черепашник, житловою площею 16,3 кв.м., загальною площею 43,0 кв.м. При ньому є: туалет літ. «Б» - цегла, огорожа №2,3.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13.12.2017 р. рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.12.2011 р. скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

У січні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 12.06.2012 р. та витребування нерухомого майна.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.04.2018р. позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 11.09.2018 р. скасовано рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.04.2018 р. і постановлено нове. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладеного 12.06.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Витребувано у ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 , забудовником якого був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В наступному, постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року постанова апеляційного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року скасована. Справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2020 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення.

Суд ухвалив: Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А», житловою площею 16.3кв.м, загальною площею 43.0кв.м, разом з туалетом літ. «Б», помпою №1, огорожею № 2,3 розташовані за адресою АДРЕСА_1 , забудовником якого був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року постанова Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2020 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 та витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку літ. «А», житловою площею 16,3 кв. м, загальною площею 43,0 кв. м, разом з туалетом літ. «Б», помпою № 1, огорожею № 2, 3, розташованих по АДРЕСА_1 , забудовником якого був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасована. Суд касаційної інстанції ухвалив: Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок і земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 .

У наведеній постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, суд касаційної інстанції не погодився із висновками апеляційного суду щодо обсягу майна, яке підлягає витребуванню від ОСОБА_2 , та зазначив наступне: «…суд не врахував правових наслідків, які випливають зі скасуванням рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2011 року у справі 2-1585/11, яким було визнано за набувальною давністю право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_4 , яка у період чинності цього рішення суду, а саме 12 червня 2012 року,за договором дарування відчужила цей будинок ОСОБА_2 , оскільки зіскасуванням рішення суду втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають. Тобто апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 стала набувачем спірного нерухомого майна, в якому незаконно та без належних правових підстав здійснила реконструкцію і поліпшення. Верховний Суд вважає, що право законного власника, яким є ОСОБА_1 , підлягає захисту незалежно від здійсненої добудови чи реконструкції майна незаконним набувачем. Отже, вимоги ОСОБА_1 щодо витребування у ОСОБА_2 житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, оскільки ОСОБА_2 здійснила реконструкцію і поліпшення цього майна без належних правових підстав.

Верховний Суд звертає увагу на те, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевому набувачу збитків. Так, з урахуванням положень частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцевий набувач, ОСОБА_2 , яка не заявила зустрічні позовні вимоги, може заявити до власника спірного нерухомого майна позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на його повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна, а у разі здійснення поліпшень цього майна, які не можна відокремити від нього без завдання йому шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість спірного нерухомого майна».

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом спору в цій справі є скасування рішень державного реєстратора виконавчого комітету, державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. На думку позивача, зазначені рішення та свідоцтво про право на спадщину за законом порушують її право власності на нерухоме майно. Отже, позовні вимоги заявлено позивачем, у тому числі, з підстав порушення відповідачем її права власності на майно, яке витребувано у неї ОСОБА_1 за вищенаведеним рішенням суду касаційної інстанції.

Проте, колегія суддів повторює, що право законного власника, яким є ОСОБА_1 , підлягало захисту незалежно від здійснення добудови чи реконструкції майна незаконним набувачем.

Колегія суддів , враховуючи позицію позивача про поновлення її права на нерухоме майно, вважає, що оскільки ОСОБА_2 не є власником нерухомого майна, витребуваного у неї ОСОБА_1 за вищенаведеним судовим рішенням, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про скасування рішень про реєстрацію житлового будинку та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не може призвести до захисту або відновлення, порушеного права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у її володіння житлового будинку, відшкодування витрат (про стягнення яких не заявлялося).

Верховний Суд у вищенаведеній постанові при розгляді справи про витребування у ОСОБА_2 нерухомого майна звернув увагу на те, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевому набувачу збитків.

За змістом частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Позивачка та її адвокат зазначили, що з вимогами до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_2 до суду не зверталася.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги. Аналогічний висновок сформульований у п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що доводи викладені в позовній заяві щодо прав матері померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 були предметом перегляду в іншій справі та порушення прав не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про обрання позивачем способу захисту, який є неефективним, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відмова у задоволенні позовних вимог є підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2020 року, яким суд вирішив питання судових витрат, витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 783 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року та додаткове рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 783 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови суду складено 26 березня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська