Номер провадження: 22-ц/813/8482/21
Номер справи місцевого суду: 522/3075/15-ц
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

15.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

дослідивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання недійсними розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності та їх скасування, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що, по-перше, на підставі посвідчення № 92 від 18.08.1988 р., виданого виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів, вселився в квартиру АДРЕСА_1 , та з 1989 року його місце проживання постійно зареєстроване за вказаною адресою; по-друге, у 1992 році він тимчасово переселився в квартиру АДРЕСА_2 вказаного гуртожитку, але весь цей час продовжує сплачувати усі належні комунальні платежі за квартиру АДРЕСА_3 ; і, по-третє, згодом відповідачі, які займали квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 вказаного гуртожитку, самовільно заклали цеглою існуючий вхід до квартири АДРЕСА_3 з коридору загального користування та прорубали вхід до цієї квартири з квартири АДРЕСА_4 , приєднавши таким чином квартиру АДРЕСА_3 до своєї квартири АДРЕСА_4 , а у 2012 році незаконно приватизували квартиру АДРЕСА_5 , до складу якої увійшла колишня квартира АДРЕСА_3 , про що він довідався лише у 2015 році.

16 березня 2018 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним та скасувати видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради розпорядження органу приватизації від 17 грудня 2012 року № 219517 щодо безоплатної передачі згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Визнано недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_5 від 17 грудня 2012 року № 8-23956, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

24 травня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на зазначене рішення. Апелянт вважає, що у ОСОБА_2 позивача у справі, була реальна можливість дізнатися про порушення своїх прав ще у 1992 році або у 2012 році, після видачі рішення про приватизацію. Апелянт наполягає, на тому, що фактично, будь-які незаконні дії по відношенню до ОСОБА_2 не могли вчинятися, адже як він і сам зазначає, він добровільно здійсним обмін спірної кімнати та фактично у ній не проживав з 1992 року, не цікавився її станом, хоча проживав в цьому ж будинку. Апелянт також вважає, що ОСОБА_2 не вказано у чому саме полягає його моральне страждання, не встановлено причино-наслідковий зв`язок між діями відповідачів по справі та завданою шкодою та не наведено обставин, якими керувався при визначенні розміру моральної шкоди. Тому, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2018 року та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, повний текст оскаржуваного рішення складено 20 березня 2018 року, апеляційну скаргу отримано апеляційним судом 24 травня 2021 року, отже строк на апеляційне оскарження було пропущено. Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що ним не було отримано повного тексту оскаржуваного рішення та під час розгляду справи не отримував судових повісток.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з ч.1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Як зазначає Верховний Суд у висновках, викладених у постанові від 14 квітня 2021 року (права № 333/7816/14-ц) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, від 29 жовтня 2015 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

З огляду на матеріали справи, судом з`ясовано, що ОСОБА_1 був сповіщений про відкриття провадження у справі та подальший розгляд, про що свідчать рекомендовані повідомлення на ім`я ОСОБА_1 з відміткою про отримання (т.1, а.с.69,78,132). Крім того, матеріали справи містять дані про направлення судових повісток кур`єрською службою, з позначкою про відмову адресата отримувати повідомлення (т.2, а.с.22,79). Дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду, відсутні.

Таким чином, Одеський апеляційний суд, враховуючи зазначені обставини, відмовляє у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з поданням апеляційної скарги особою, яку було сповіщено та залучено до розгляду справи після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.185, 354, 356, 358 381 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання недійсними розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності та їх скасування, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік