Справа № 203/1020/21
Провадження № 2-з/0203/107/2021
УХВАЛА

16 липня 2021 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши заяву Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38; ) в інтересах Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вулиця Троїцька, 20А; ), третя особа: Дніпропетровська обласна рада (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 2; ), про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання права комунальної власності та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, третя особа: Дніпропетровська обласна рада, в якому просить суд:

- скасувати державну реєстрацію прав, проведену 22.03.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (індексний номер рішення - 40330127 від 27.03.2018 року, номер запису про право власності 25441674), про державну реєстрацію права комунальної власності комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради () на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- визнати недійсним та скасувати розпорядження від 08.06.2018 року № П-28 видане комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради () про передачу у власність ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) квартири АДРЕСА_3 ;

- визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради () на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101;

- витребувати від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради () об`єкт нерухомого майна, що розташований у будинку АДРЕСА_4 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у сумі 14419,00 грн (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р ЄА0000291 в ДКСУ в м. Київ, , код класифікації видатків бюджету 2800).

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року було відкрито провадження в цивільній справі № 203/1020/21 та призначено підготовче судове засідання.

14 липня 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- накласти арешт на нерухоме майно, що є пердметом позову, а саме: на об`єкт нерухомого майна, що розташований у будинку АДРЕСА_4 , відомості щодо якого внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101;

- заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, поділу об`єкту тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно - об`єкт нерухомого майна, що розташований у будинку АДРЕСА_4 , відомості щодо якого внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, третя особа: Дніпропетровська обласна рада, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання права комунальної власності та витребування майна. При здійсненні конституційних повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного набуття речових прав на нежитлове приміщення, що розташоване у будинку АДРЕСА_4 , що і стало підставою для звернення з вищезазначеним позовом.

Разом з цим, після відкриття провадження у справі нерухоме майно, яке підлягає витребуванню на користь територіальної громади, було відчужено відповідачем ОСОБА_1 . Згідно з договором купівлі-продажу № 460, виданого 14.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В., спірна квартира АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності у рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Тому можливе відчуження новими власниками цієї квартири може в подальшому покласти на позивача ще один тягар його витребування від осіб, які не залучені до участі у цій судовій справі, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав.

Як зазначив позивач, заборона вчиняти дії відносно вказаного нерухомого майна на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження до набрання законної сили судовим рішенням. Забезпечення позову направлене на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер. У разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі нерухоме майно буде реалізовано, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Це істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, вивчивши доводи заявника, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Разом з тим, позивач просить суд також забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно, що належить не відповідачам, а належить особам, які не є відповідачами у справі.

Аналогічні висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, (провадження № 61-17180св20), що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Отже, такий захід забезпечення позову, як накладення арешту, не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним та пропорційним заявленим вимогам в цій справі.

Окрім цього, в заяві позивача в частині вимог щодо накладення арешту на спірне нерухоме майно не зазначено обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову.

Ураховуючи зміст приведених норм, а також принцип співмірності позовних вимог вимогам, викладеним в заяві про забезпечення позову, суд доходить висновку про можливість забезпечення позову лише в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна. Суд вважає, що саме такого виду забезпечення позову буде достатньо для запобігання ризикам ускладнення виконання рішення у справі.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо права власності на спірне майно, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний ним спосіб захисту.

Тому суд вважає, що заходи забезпечення позову в частині вимог заяви про заборону ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, поділу об`єкту тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - об`єкт нерухомого майна, що розташований у будинку АДРЕСА_4 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101 є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він і звернувся до суду.

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також, встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява заступника керівника обласної прокуратури про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38; ) в інтересах Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вулиця Троїцька, 20А; ), третя особа: Дніпропетровська обласна рада (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 2; ), про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання права комунальної власності та витребування майна задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, поділу об`єкту тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна, що розташований у будинку АДРЕСА_4 , відомості щодо якого внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвалу для виконання направити сторонам, державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Суддя Ф.М. Ханієва