Провадження № 2/522/3619/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Гаркуша Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Одеська міська рада про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому просить визнати право власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 53,8 кв.м., що було в комунальній власності та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що її чоловік ОСОБА_2 на підставі розпорядження Центральної районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 19 квітня 2001 року №376 «Про затвердження протоколу №15 від 02 жовтня 2000 року районної оціночної комісії та укладення угоди купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею 53,8 кв.м, що було в комунальної власності та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з громадянином ОСОБА_2 », придбав у 2001 році з комунальної власності вказане нежитлове приміщення, сплативши повну суму визначених коштів. Після його смерті в 2013 році, його дружина ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з приводу оформлення права на спадщину на вказані нежитлові приміщення, в чому їй було відмовлено, так як право власності на вказані приміщення за ОСОБА_2 зареєстроване не було. ОСОБА_1 зверталась до суду з приводу отримання права власності на вказане майно, однак отримала відмову. Позивач зазначає, що вона, наразі, користується цим приміщенням на протязі вже 20 років, проти чого ніхто не заперечує. Однак, оформити право власності на це нежитлове приміщення не може, оскільки Одеська міська рада в особі Департаменту комунальної власності відмовляється укласти договір купівлі-продажу, незважаючи на те, що сторони виконали усі необхідні умови для укладення договору купівлі-продажу, приміщення передано, кошти сплачені, розпорядження Центральної районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 19 квітня 2001 року №376 не скасовано.

Ухвалою суду від 02.01.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

25.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що підстави для визнання права власності відсутні, оскільки спірне майно не вибувало з комунальної власності.

26.03.2020 року до суду подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки потенційне порушення прав ОСОБА_2 могло мати місце в 2001 році.

30.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що звернення до суду в порядку ст. 392 ЦК України є останнім шансом відновлення її порушеного права, а строк позовної давності нею не пропущений.

22.07.2020 року судом відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

22.07.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засідання 19.07.2021 року представник позивача адвокат Гузь Г.В. позов підтримав, просив задовольнити, надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив застосувати строки позовної давності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 року по справі №52219519/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за участі третьої особи Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 12 вересня 1997 року ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Поруч із зазначеною квартирою знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 53,8 м2, власником якого є територіальна громада м. Одеси. У 1998 році ОСОБА_2 виявив бажання набути у власність зазначене нежитлове приміщення. Проти придбання нежитлового приміщення ОСОБА_2 сусіди не заперечували, надали письмову заяву про згоду на викуп ним нежитлового приміщення.

Виконуючим обов`язки начальника ЖЕУ-38 28.09.1998 року надано технічний висновок щодо можливості викупу ОСОБА_2 зазначеного нежитлового приміщення.

У 1999 році МП «НИКОЛАН» було надано технічний висновок щодо стану підсобних приміщень будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якого підсобні приміщення будинку АДРЕСА_1 - самостійні з власним входом, загальна площа приміщень 53,8 кв. м., у тому числі коридор та веранда 13,4 кв. м.

У технічному паспорті, виготовленому 07.12.1998 року, на підсобні приміщення площею 53,8 кв. м. в житловому будинку АДРЕСА_1 , власником вказаних приміщень зазначено Одеську міську раду.

Відповідно до листа від 16 лютого 1999 року №24 управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради вважає можливим приєднання, шляхом викупу, нежитлового приміщення першого поверху (колишня квартира АДРЕСА_3 ), площею 53,8 м2, до квартири АДРЕСА_2 , де мешкає громадянин ОСОБА_2 , на умовах виконання вимог розпорядження МВК від 15 травня 1997 року №9419-р.

Розпорядженням Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 19 квітня 2001 року №376 «Про затвердження протоколу N915 від 02 жовтня 2000 року районної оціночної комісії та; укладення угоди купівлі-продажу нежитлового приміщення з громадянином ОСОБА_2 » затверджено протокол від 03 жовтня 2000 року №15 районної оціночної комісії по відчуженню об`єктів комунальної власності для подальшого використання під підсобне приміщення громадянином ОСОБА_2 ; вирішено укласти з громадянином ОСОБА_2 угоду купівлі-продажу нежитлового приміщення (підсобного) за адресою: АДРЕСА_1 ; а також зобов`язано громадянина ОСОБА_2 , зокрема: перерахувати вартість об`єкту продажу на розрахунковий рахунок Центрального НОМЕР_1 , код 114, ОФАКБ «МТБ» м. Одеси, МФО 328168, код 03315133, код платежу 24063000;01; укласти договір з ЖЕО щодо утримання нежитлового приміщення у належному технічному, санітарному та протипожежному стані, та своєчасно вносити плату по ВЕВ; після укладення договору купівлі-продажу зареєструвати його в ОМБТІ та РОН.

Позивачем до суду надано квитанції, якими підтверджується сплата ОСОБА_2 грошових коштів за вищевказаними реквізитами з призначенням платежу «викуп нежитлового приміщення».

Зазначеною постановою Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову, залишено без змін.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Також згідно зі ст. 224 Цивільним кодексом Української PCP, який діяв на момент вчинення дій за договором купівлі-продажу, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР).

На момент прийняття Центральної районною адміністрацією розпорядження від 19.04.2001 року № 376 «Про затвердження протоколу № 15 від 03.10.2000 р. районної оціночної комісії та укладання угоди купівлі - продажу нежитлового приміщення з гр-ном ОСОБА_2 » було дійсним Положенням «Про механізм відчуження об`єктів комунальної власності», затверджене рішенням Одеської міської ради від 28.04.2000 року № 946-ХХІІІ. Відповідно до зазначеного Положення Договір купівлі - продажу є основою для внесення плати за об`єкт у банківську установу в обумовлені договором строки (п. 2.6). Після повної оплати покупцем за об`єкт продажу продавець і покупець підписують акт прийому-передачі об`єкта (п. 2.7.). Право власності на об`єкт купівлі - продажу переходить до покупця з моменту передачі об`єкту продажу (п. 2.8).

З матеріалів справи вбачається, що Договір купівлі - продажу між ОСОБА_2 та Центральною районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради не укладався. Доказів його укладення позивачем суду не надано.

Згідно з п. 2.4. порядку відчуження Положення «Про механізм відчуження об`єктів комунальної власності районними адміністраціями виконавчого комітету Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.04.2001 року № 2160-ХХІІІ, розрахунок за об`єкт здійснюється на підставі договору купівлі - продажу.

Крім цього, суду не доведено і підписання ОСОБА_2 та Центральною районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради, акту прийому-передачі майна.

Згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.09.2013 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою заведена та зареєстрована спадкова справа № 329/2013, спадкоємець ОСОБА_2 .

13.06.2014 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді квартири під АДРЕСА_2 .

Однак, нотаріусом не було оформлено право власності позивача в порядку спадкування на спірне нежитлове приміщення у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 53,8 кв.м, що було в комунальної власності та розташоване за адресо: АДРЕСА_1 .

05.11.2015 року листом № 01-06/51-м/2 департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив позивача про відсутність достатніх підстав для укладання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тлумачення даної норми надане у постанові Верховного Суду від 22.05ю2018 року по справі № 923/1283/16, відповідно до якої, за висновками суду касаційної інстанції положення статті 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого права власності, однак не встановлюють способу його набуття, як цього вимагає позивач у справі. Крім того, відповідач у зазначеному випадку не оспорює та не заперечує права власності позивача на спірні приміщення.

Тобто, обравши даний спосіб захисті, позивач мала довести, що у її спадкодавця чи у неї вже існує право власності на спірне майно, яке лише оспорюється чи не визнається відповідачем.

Однак, належних доказів існування у ОСОБА_2 чи у ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,8 кв.м, розташоване за адресо: АДРЕСА_1 , суду не надано, а відтак, це право власності не може бути визнане в порядку ст. 392 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає позов ОСОБА_1 не обгрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Щодо застосування позовної давності, то сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц.

Отже, враховуючи відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 через необгрунтованість позовних вимог, суд не застосовує її в даному випадку.

Керуючись ст.ст 328, 392 ЦК України, ст.ст. 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Одеська міська рада про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27 липня 2021 року.

Суддя Л. М. Чернявська