справа № 566/433/21
провадження 2/566/255/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2021 року смт. Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
одноособово - головуючого судді Лободзінського А.С.,
при секретарі судового засідання Драган Л.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- .
- 6119,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути з нього борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 17.03.2021 року; витяг з "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію заяви позичальника та довідку про умови кредитування та обслуговування кредитної карти.
В судове засідання представник позивача не з`явився. Натомість, разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, в якій вказав, що банк повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. ( а.с. 7)
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час, місце і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики.
Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №б/н, 18.11.2005 року, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, ОСОБА_1 впродовж строку кредитування, отримав кредитні кошти в розмірі встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за його користування.
В подальшому ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що підтверджується документально (а.с. 37-47).
- 6119,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 4-14).
Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Водночас, в постанові ВСУ №444/9519/12 від 28.03.2018 року відображена наступна позиція щодо строку стягнення процентів за кредитом, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Судом встановлено, що в позовній заяві та доданих до неї доказах позивачем не надано відомостей щодо строку дії кредитної картки, а відтак і дії кредитного договору та строку кредитування. А тому, неможливо визначити строк, по закінченні якого нарахування процентів на тіло кредиту припиняється.
Згідно з ч. 3 ст. 1056 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Крім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника, про ознайомлення з ними.
При цьому надані суду Умови, якими Банк обгрунтовує розмір нарахованої заборгованості ОСОБА_1 у збільшеному розмірі відсоткової ставки не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , а інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати збільшеної процентної ставки АТ КБ "ПриватБанк" не надав. Зокрема, Банком не надано доказів належного повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки.
Таким чином, Банком не доведено, що відповідач підписала, також і зміни до умов кредитування, а тому одностороння зміна відсоткової ставки кредитором є нікчемною.
Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок ОСОБА_1 по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково, тобто в межах заборгованості за простроченим тілом кредиту. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.
Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 209 - 210, 258 - 259, 265, 280 ЦПК України, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення також може бути оскарженно до судової палати з розгляду цивільних справ Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Суддя