Справа № 523/9236/17
Провадження № 2/521/811/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретарів: Манюка Д.В., Негари О.В., Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_4 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати інформацію, поширену ОСОБА_2 в мережі інтернет відносно ОСОБА_1 недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача; зобов`язати спростувати відповідача відомості, які не відповідають дійсності і порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 в той самий спосіб, в який вони були поширені; заборонити ОСОБА_2 подальше поширення будь-якої недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 в мережі інтернет та в інший спосіб; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень, а також судові витрати.

07 червня 2019 року вказану цивільну справу було прийнято Малиновським районним судом м. Одеси до провадження.

03 жовтня 2019 року позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій були пред`явлені позовні вимоги також до Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці», в якій ОСОБА_1 просила:

1.Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширювану ОСОБА_2 в мережі Інтернет на сторінці у соціальній мережі «Facebook», що належить ВНПС «Захист праці», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 у публікації 10 травня 2017 року Заголовок- Таинственно исчез хозяин ПАО «Издательский дом «Одесса» ОСОБА_10, не заплатив рабочим перед затяжными праздниками ни копейки. «С 20 апреля он не выходит на связь ни с кем. Его ближайшие родственники утверждают, что он заболел и лечится. Однако из достоверных источников стала известна информация, что его супруга ОСОБА_5 , с которой он находится в перманентном конфликте, против его воли и без личного согласия на «лечение» сдала мужа в специальное частное медучреждение закрытого типа. Такая ситуация уже происходила несколько раз, когда работники предприятия силой вытаскивали своего шефа из медучреждений закрытого типа в которых он не давал личное согласие на "исцеление". Другими словами, есть все основания предполагать и сейчас, что хозяин ПАО Издательский дом «Одесса» стал жертвой преступления своего ближайшего окружения и противозаконно лишен свободы, а цель - незаконно захватить имущество и акции ПАО Издательский дом «Одесса». Сейчас на предприятии фактически происходит ползучий рейдерский захват путем внезапной смены охраны, захвата и вывоза имущества».

2. Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширювану ОСОБА_2 в мережі Інтернет на офіційній сторінці ВНПС «Захист праці», www.tradeunion.org.ua за ІНФОРМАЦІЯ_2 у публікації від 10 травня 2017 року Заголовок - «Захист праці» требует прекратить беспредел и вернуть ОСОБА_6 на работу!!!

« ІНФОРМАЦІЯ_3 «Захист праці» ОСОБА_7 , являющийся работником ПАО «Издательский дом «Одесса» и уполномоченным представителем всеукраинского профсоюза на данном предприятии, вновь не был допущен на свое рабочее место. Новоявленная охрана из фирмы «ЗЕВС-13», несколько дней назад внезапно появившаяся на предприятии, пояснила лишь, что есть устное распоряжение какого-то начальства не допускать ОСОБА_8 на рабочее место и никаких документов предъявить не смогла. Активисты и друзья Всеукраинского независимого профсоюза «Захист праці», сопровождавшие ОСОБА_6 на работу в это майское солнечное утро, в ответ составили новый акт о недопуске на работу - а это значит, что документально зафиксировали вопиющий правовой беспредел со стороны администрации ПАО, которую рейдеры пытаются использовать втемную. Гендиректор ОСОБА_20, производственный директор ОСОБА_9 и финдиректор Полевой так и не удосужились выйти к представителям независимого профсоюза и предоставить законные основания для недопуска на работу ОСОБА_6 , а их телефоны никто не берет. Отвечать за беззаконие, однако, придется не рейдерам, а тем, кто выполняет их преступные распоряжения и абсолютно бездействует при исполнении своих служебных обязанностей, танцуя под их диктовку.

Далее профсоюзные активисты развернули флаг независимого профсоюза и баннер: « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

В настоящий момент полиция проверяет информацию о противозаконном принудительном «лечении» держателя контрольного пакета акций ПАО «Издательский дом «Одесса» ОСОБА_10. Несколько дней назад из достоверных источников стала известна информация, что его супруга ОСОБА_5 , с которой он находится в перманентном конфликте, против его воли и без личного согласия на «лечение» сдала мужа в специальное частное медучреждение закрытого типа. Такая ситуация уже происходила несколько раз, когда работники предприятия силой вытаскивали своего шефа из медучреждений закрытого типа в которых он не давал личное согласие на "исцеление ". Другими словами, есть все основания предполагать и сейчас, что хозяин ПАО «Издательский дом «Одесса» стал жертвой преступления своего ближайшего окружения и противозаконно лишен свободы, а цель - незаконно захватить имущество и акции ПАО «Издательский дом Одесса». Буквально за день-два до этого незаконно был отстранен от работы ОСОБА_7 . И, по всей видимости, отстранение ОСОБА_2 и устранение ОСОБА_10 - звенья одной цепи ползучего рейдерского захвата. Сейчас на предприятии сменена охрана, происходит захват и вывоз имущества.

30 апреля 2017 года координатор и полномочный представитель Всеукраинского независимого профсоюза «Захист праці» в ПАО «Издательский дом «Одесса» ОСОБА_2, незаконно отстраненный от должности в эти дни, озабоченный судьбой внезапно пропавшего работодателя, направил заявление о возможном преступлении в Хмельницкое отделение полиции г. Одессы с целью выяснить судьбу ОСОБА_10 и с просьбой в случае наличия состава преступления возбудить уголовное дело согласно ст. 146 Криминального кодекса Украины. Полицией ведутся поиски».

3. Зобов`язати спростувати та видалити ОСОБА_2 та/або ВНПС Захист праці», на офіційних сторінках за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості які не відповідають дійсності і порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 в той самий спосіб, в який вони були поширені, не пізніше 15 днів з моменту набранні рішення суду законної сили.

4. Заборонити ОСОБА_2 та ВНПС «Захист праці», подальше поширення будь якої недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 в мережі Інтернет та в інший спосіб.

5 Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 50 000 грн., судові та інші витрати пов`язані з поданням позову.

Позов обґрунтований такими обставинами.

З травня 2017 року ОСОБА_2 , який поновлений на посаді начальника служби охорони ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року, засновником, основним акціонером та головою наглядової ради якого є чоловік позивача - ОСОБА_3 через мережу Інтернет розповсюджує інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність та принижує ділову репутацію позивача. Так, наприкінці квітня 2017 року ОСОБА_2 на своїй сторінці «Facebook» почав поширювати наступну недостовірну інформацію:

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 на сторінці «Facebook» опубліковано повідомлення про таємне зникнення генерального директора, засновника та держателя контрольного пакета акцій ПАТ «Видавничий дім «Одеса», ОСОБА_12 . 1 травня 2017 року на тому ж ресурсі в мережі «Facebook» відповідачем розміщена інформація, щодо начебто таємного зникнення засновника ПАТ «Видавничий дім «Одеса» ОСОБА_10 та позбавлення його свободи його найближчими родичами, а саме дружиною ОСОБА_13 . Далі пряма мова (мовою оригіналу): «В ПАО « ІНФОРМАЦІЯ_7 » - ПОЛЗУЧИЙ РЕЙДЕРСКИЙ ЗАХВАТ:СОБСТВЕННИК ПРЕДПРИЯТИЯ ЛИШЕН СВОБОДЫ, А РАБОЧИЕ НАКАНУНЕ ПЕРВОМАЯ БЕЗ ЗАРПЛАТЫ». Таинственно исчез хозяин ПАО «Издательский дом «Одесса» ОСОБА_10, не заплатив рабочим перед затяжными праздниками ни копейки. С 20 апреля он не выходит на связь ни с кем. Его ближайшие родственники утверждают, что он заболел и лечится. Однако из достоверных источников стала известна информация, что его супруга ОСОБА_5 , с которой он находится в перманентном конфликте, против его воли и без личного согласия на «лечение» сдала мужа в специальное частное медучреждение закрытого типа. Такая ситуация уже происходила несколько раз, когда работники предприятия силой вытаскивали своего шефа из медучреждений закрытого типа в которых он не давал личное согласие на «исцеление». Другими словами, есть все основания предполагать и сейчас, что хозяин ПАО «Издательский дом «Одесса» стал жертвой преступления своего ближайшего окружения и противозаконно лишен свободы, а цель - незаконно захватить имущество и акции ПАО «Издательский дом «Одесса». Сейчас на предприятии фактически происходит ползучий рейдерский захват путем внезапной смены охраны, захвата и вывоза имущества. 30 апреля 2017 координатор и полномочный представитель Всеукраинского независимого профсоюза «Захист праці» в ПАО «Издательский дом «Одесса» ОСОБА_2, незаконно отстраненный от должности в эти дни, озабоченный судьбой внезапно пропавшего работодателя, который пока так и не погасил 2-месячную задолженность, направил заявление о возможном преступлении в Хмельницкое отделение полиции г. Одессы с целью выяснить судьбу ОСОБА_10 и с просьбой в случае наличия состава преступления возбудить уголовное дело согласно ст. 146 Криминального кодекса Украины. Начаты поиски».

04 травня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 розміщена інформація, яка фактично дублює попередні відомості щодо звинувачення позивача, як дружини засновника ПАТ «Видавничій дім «Одеса» у вчиненні злочину, передбаченого ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі або викрадення людини, що є злочином середньої тяжкості. В публікаціях ОСОБА_2 стверджує, що позивач ОСОБА_14 знаходиться в перманентному конфлікті зі своїм чоловіком та проти його волі та без особистої згоди останнього на «лікування» здала чоловіка в спеціалізований приватний медичний заклад закритого типу. Також відповідач стверджує, що дана ситуація траплялась і раніше та колектив ПрАТ «Видавничій дім «Одеса» силоміць витягували засновника ОСОБА_15 з медичних закладів закритого типу, тому є підстави вважати, що зараз відносно ОСОБА_3 скоєний злочин та винні у вчиненні цього злочини його найближче оточення. А ціль даного злочину - незаконний захват майна та акцій ПрАТ «Видавничій дім Одеса».

Позивач зазначає, що аналізуючи вищевказані висловлювання ОСОБА_2 , можливо прийти до висновку, що вони є фактичним твердженням та інформують невизначене коло осіб про здійснення ОСОБА_13 в тому чи іншому прояві кримінального правопорушення. У вказаному висловлюванні, що містяться у наведеному фрагменті, очевидно відсутні мовно-стилістичні засоби (вживання гіпербол, алегорій, сатири), що виражають : оціненість, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомленого і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора.

Позивач, вважає, що відображені в мережі Інтернет висловлювання не є оціночним судженням, адже незважаючи на одноразове вжиття відповідачем мовного засобу "есть все основания предполагать", щодо того, що ОСОБА_3 став жертвою злочину, фактично у заготовці публікації йдеться про твердження щодо рейдерського захоплення та позбавлення свободи власника та невиплати заробітної плати. Таким чином, вказане твердження носить негативний характер та формує у читача вказаних публікацій негативне сприйняття особи ОСОБА_16 , а відповідно і створює у сторонньої особи думку про те, що позивач фактично здійснила злочин по відношенню до чоловіка та понукає незаконним діям на підприємстві.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що її чоловік, засновник та головний акціонер ПрАТ Видавничій дім «Одеса» перебував на стаціонарному лікуванні в медичному центрі ІНТО-САНА» в період з 29 квітня 2017 року по 17 травня 2017 року, куди був доставлений каретою швидкої допомоги з основним діагнозом: Цукровий діабет 2 типу, інсулінозалежний, важкий перебіг, в стадії декомпенсації з важкими ускладненнями, у тому числі: гіперсмолярний гіперглікемічний синдром, церебральна кома, дихальна недостатність, перебував на штучній вентиляції легенів.

Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого, хворий був доставлений до лікарні швидкою допомогою з власного дому, у важкому стані, якому передував стійкий стрес, а загострення стану здоров`я ОСОБА_15 у тому числі викликаний конфліктами з відповідачем, адже саме відповідач ОСОБА_2 , за словами позивача, вимагав грошові кошти від її чоловіка, що підтверджується роздруківками з телефону та поштової скриньки, які залучені до матеріалів справи та є доказами, що обґрунтовують вказаний позов та власне спростовують безкорисливу боротьбу відповідача з начебто недобросовісними роботодавцями.

Трудовий колектив, а саме співробітники ПрAT «Видавничій дім «Одеса», у тому числі відповідач ОСОБА_2 мав достовірну інформацію про нестабільний стан здоров`я ОСОБА_10 , а також мав інформацію щодо перебування останнього на стаціонарному лікуванні в медичній клініці «ІНТО-САНА» у край важкому стані, при цьому, на думку позивача, відповідач ОСОБА_2 вводить суспільство в оману та публікує статті, в яких наголошує, що так зване примусове лікування проводилося саме у медичному закладі психіатричного напрямку.

Позивач вважає, що такі твердження відповідача ОСОБА_2 про примусове лікування в психіатричному закладі закритого типу, викрадені та позбавленням волі, які нібито були вчинені ОСОБА_1 є крайнім цинізмом, відвертою брехнею та наклепом особисто на позивача та звичайною маніпуляцією настроєм трудового колективу підприємства. Своїми діями, які виражалися в наклепі, відповідач ОСОБА_2 особисто принизив честь та гідність, ділову репутацію позивача, оскільки, крім іншого, вона є керівником та засновником ТОВ «ІНФОРМЕР» та в її підпорядкуванні знаходиться певний штат працівників, повага яких здобувалась позивачем багатьма роками сумлінної праці.

Також ОСОБА_2 звернувся із заявою відносно позивача до правоохоронних органів, а саме до Хмельницького РВ Малиновського відділу поліції м. Одеси із заявою про реєстрацію кримінального провадження за ст. 146 Кримінального кодексу України, за фактом незаконного позбавлення волі або викрадені людини. Хмельницьким РВ Малиновського відділу поліції м. Одеси в реєстрації кримінального провадження за вищевказаним фактом ОСОБА_2 було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до слідчого судді Малиновського районного суду на бездіяльність начальника СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП щодо зобов`язання правоохоронних органів внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі або викрадення людини. Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05. 2017 заява ОСОБА_2 була задоволена. 08.06.2017 слідчому Хмельницького ВП Малиновського ВП м. Одеси Василенко Н.В. позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 , який перебував у край важкому стані та тільки но починав одужувати, були надані пояснення щодо вищевказаних обставин.

Також, слідчим Хмельницького ВП Малиновського ВП м. Одеси відібрані пояснення співробітників ПрАТ «Видавничій дім «Одеса», а саме керівника підприємства ОСОБА_17 , фінансового директора ОСОБА_18 , заступника генерального директора ОСОБА_19 , які повністю спростовують всю неправдиву інформацію, яку розповсюдив відповідач ОСОБА_2 відносно обставин тимчасової відсутності засновника ПрАТ «Видавничій дім Одеса» ОСОБА_3 та іншу недостовірну інформацію, яку розповсюдив відповідач на своїй сторінці «Facebook» в мережі інтернет щодо ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 в травні 2017 року неодноразово проводились мітинги-пікети, ініціатором яких був відповідач з різними гаслами, але у тому числі з написом - « ІНФОРМАЦІЯ_8 », тобто у даному випадку, зі сторони організатора момент, що засновник, основний акціонер та голова наглядової ради позбавлений свободи був стверджувальним, а з урахуванням вищевикладеної інформації, відповідно свободу своєму чоловіку обмежила саме позивач ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позов до Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 позиціонує себе як уповноважений представник ВНПС Захист праці» на ПрAT «Видавничій дім «Одеса», в свою чергу вказана організація має у мережі Інтернет власний офіційний сайт за адресою посилання: www.tradeunion.org.ua. Також, ВНПС «Захист праці» має офіційну сторінку у соціальній мережі «Facebook» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 Саме на цих двох ресурсах, що належить ВНПС Захист праці» акумульована та публікується значна більшість інформації, що зачіпає честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Висновок про належність, вказаних ресурсів саме ВНПС «Захист праці» підтверджується на думку позивача інформацією, що міститься на сторінці «Facebook», яка належить відповідачу ВНПС «Захист праці», у розділі інформація вказується номер телефону НОМЕР_1 , що співпадає з номером вказаним на офіційній сторінці, адреса: АДРЕСА_1 та реквізити офіційного сайту www.tradeunion.org.ua та вказана інформація збігається з відомостями, зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки веб-сайт є відкритим для доступу будь-якого користувача мережі Інтернет, слід вважати, що зміст всіх статей, що стосуються позивача та у тому числі ПрАТ Видавничій дім «Одеса» було доведено до відома необмеженої кількості осіб, та сформувало негативну думку соціуму щодо особи позивача, та близьких до неї осіб. Таким чином, з урахуванням того, що власником веб-сайту www.tradeunion.org.ua та відповідно реєстрантом доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту є саме ВНПС «Захист праці», то саме вказана установа, на думку позивача, має відношення до створення та або функціонування веб-сайту www.tradeunion.org.ua та саме їй передані права щодо користування (управління) доменним іменем www.tradeunion.org.ua. І саме володілець облікового запису встановлює порядок і умови використання веб- сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту. Отже, власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб- сайту.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначає, що з початку травня 2017 року, а саме з тих пір як стало відомо про розповсюдження відвертої брехні зі сторони відповідача, їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях, переживаннях та порушенні душевної рівноваги, в зв`язку з тим, що позивач була ображена та принижена в колі її підлеглих та підлеглих її чоловіка, а також серед ділових партнерів та вимушена була виправдовуватись перед ними. Позивач сильно переживає, хвилюється через те, що її було публічно принижено, у тому числі перед людьми, чия думка для неї важлива. На фоні пережитого стресу у зв`язку з тяжкою хворобою чоловіка та перебуванням його практично на межі життя, вищевказана недостовірна інформація сприймалась позивачем у подвійному розмірі.

ОСОБА_1 зазначає, що вона є засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМЕР», відповідно до КВЕД основним видом господарської діяльності підприємства є видання журналів і періодичних видань та інша видавнича діяльність, здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 . ТОВ «ІНФОРМЕР» працює у відповідній галузі з 2011 року та має добру репутацію серед ділових партнерів, яку позивач вважає своїм особистим досягненням як директора підприємства, тому розповсюдження інформації, що не відповідає дійсності підриває її авторитет як керівника підприємства. Ділова репутація в багатьох випадках формується на підставі ділових та людських якостях її керівника, що очолює дане підприємство. В багатьох випадках особа керівника та ділова репутація останнього є ключовим аспектом, від якого залежить договірна діяльність та відповідно прибуток підприємства та можливість сплачувати заробітну плату та податки. Позивач вважає, що моральна шкода становить суму у розмірі 50 000 грн., яку необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2

03 жовтня 2019 року ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Всеукраїнську незалежну професійну спілку «Захист праці».

21 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов із запереченнями проти позовних вимог, які обґрунтовані тим, що він, маючи робочі та дружні стосунки із ОСОБА_3 , спілкувався із останнім за допомогою телефонного зв`язку майже кожного дня. Коли ОСОБА_3 перестав відповідати на телефонні дзвінки та виходити на контакт, це занепокоїло ОСОБА_2 . Звернення до родичів не надало ніякої інформації. Маючи досвід того, що ОСОБА_3 сам звертався до своїх підлеглих із проханням звільнення його із лікувальних закладів закритого типу, куди його поміщувала, в тому числі і дружина, ОСОБА_1 , відповідач звернувся 30 квітня 2017 року до Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі із заявою щодо можливого позбавлення волі ОСОБА_3 . Недостовірну інформацію відповідач не публікував, факт звернення до правоохоронних органів є реалізацією конституційних прав, а не поширенням недостовірної інформації. 25 травня 2017 року ОСОБА_3 вийшов на контакт з відповідачем та повідомив про те, що готовий зустрітись із ним. У відзиві ОСОБА_2 наголосив, що спірна інформація, існування якої є під сумнівом, не належить авторству відповідача. На думку ОСОБА_2 будь-хто міг зареєструватися в мережі Фейсбук під прізвищем та ім`ям ОСОБА_2 та публікувати з метою дискредитації та провокації ОСОБА_2 недостовірну інформацію.

У відкритому судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у відкритому судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві, також просили застосувати до позовних вимог до Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» строк позовної давності.

Представник відповідача Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача не подав.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Матеріали справи містять копії скриншотів Інтернет-сторінок з інформацією, розміщеною від імені відповідача ОСОБА_2 на сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Facebook», яка належить відповідачу Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» (т. 1 а.с.18-42).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 стверджує, що вказана в соціальній мережі «Facebook» інформація належить відповідачу і саме ним дана інформація була поширена. Окрім того, позивач зазначила, що дана інформація є недостовірною та має негативний характер, а тому порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України, спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, яка відтворює положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні».

Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Окрім того, відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm., який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_1 не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса Facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер. Роздруківки Інтернет - сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі.

Проаналізувавши зміст оспорюваної позивачем інформації, в контексті досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. Таким чином, хоч інформація, яка міститься в матеріалах справи на копіях роздруківок Інтернет-сторінок, поширена про позивача і є фактичним твердженням, проте нею не доведено, що така інформація розміщена саме відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, позивачем не доведено і саме розміщення відповідної інформації на сторінці у соціальній мережі Facebook, що належить ВНПС «Захист праці», так як в ході судового розгляду стороною позивача не було використано можливість підтвердити ці обставини відповідними засобами доказування, якими могли би бути, наприклад, дослідження в ході судового розгляду електронних доказів або відтворення та дослідження відеозапису. Подане 28.04.2021 року клопотання адвоката Лук`янової А.О. про дослідження електронних доказів не було підтримано представником позивача в судовому засіданні, та стороною позивача вказані електронні докази в оригіналі або в копії подані не були.

Згідно із п.18 зазначеної Постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачем інформації, про яку йдеться в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду справи заперечував факт, що на вказаному ресурсі ним розміщувалась будь-яка інформація, яка б тією чи іншою мірою торкалась честі гідності або ділової репутації позивача чи носила недостовірний характер.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 є автором інформації, розміщеної 10 травня 2017 року на сторінці соціальної мережі «Фейсбук» ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), та офіційній сторінці (www.tradeunion.org.ua), які належать ВНПС «Захист праці» і що він розповсюдив вказану інформацію, а також те, що вказана інформація була розміщена на вказаній сторінці соціальної мережі «Фейсбук» та офіційній сторінці ВНПС «Захист праці» , що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то з огляду на те, що позивачем не доведено факту, що відповідач ОСОБА_2 є автором, або ж особою, яка поширила оспорювану інформацію, а також того, що інформація взагалі була розміщена в соціальній мережі «Фейсбук», у зв`язку з чим судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену у соціальній мережі "Фейсбук", а позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Позовна вимога про заборону відповідачам подальшого поширення будь-якої недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 в мережі Інтернет та в іншій спосіб задоволенню також не підлягає з огляду на вимоги статті 2 ЦПК України, яка визначає метою цивільного судочинства ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звернення із позовною вимогою про заборону відповідачам поширювати будь-яку недостовірну інформацію має на меті превентивний характер та не стосується захисту порушених прав і свобод позивача, що виключає можливість задоволення позову в цій частині.

Крім того, відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

На підставі наведеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, ст. ст. 3, 32, 34 Конституції України, ст. 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 11, 12, 13, 81,133,136,141, 210, 217-246, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Курнатовського, 4, кв. 25, за участю третьої особи: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлене 15 липня 2021 року.

Суддя: Ю.В. Тополева