Номер провадження: 22-ц/813/3593/21
Номер справи місцевого суду: 522/7898/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп»у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 (треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Філія Комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївська сільська рада, державний реєстратор Глущенко Андрій Олександрович) про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, витребування нежитлової будівлі шляхом виселення, на рішенняПриморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Ільченко Н.А. 28 березня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3 , філія Комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради, державний реєстратор Глущенко А.О.) про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, витребування нежитлової будівлі шляхом виселення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , та під час цього шлюбу ними було придбано нежитлову будівлю салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було оформлено на ОСОБА_3 , тому, на думку позивачки, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

17 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії та, в забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за цим кредитним договором, 17 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_3 , з її письмової згоди, було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надав банку в іпотеку нежитлову будівлю салону-магазину.

У подальшому, до ТОВ «Юргруп» за договором про відступлення права вимоги перейшли всі права вимоги до боржника - ОСОБА_3 за кредитним договором №11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року та за іпотечним договором №11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року.

На підставі пункту 4.4.1 іпотечного договору, 12 квітня 2017 року ТОВ «Юргруп» звернулось до Філії КП «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради для оформлення за собою права власності на предмет іпотеки внаслідок звернення на нього стягнення в позасудовому порядку, та за наслідками такого звернення державним реєстратором Глущенком А.О. 14 квітня 2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю вказаного салону-магазину. Того ж дня ТОВ «Юргруп» відчужило вказану нежитлову будівлю салону-магазину на користь ОСОБА_2 , на підставі укладених між ними двох договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г.

Позивачка вважала, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Юргруп» здійснено з порушенням вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (який діяв на той час), тобто без дотримання певної процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому ОСОБА_1 вказувала, що станом на дату проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Юргруп» на спірну нежитлову будівлю ще не існувало остаточного рішення у справі № 916/3406/13 за позовом банку до ФОП ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка розглядалася Господарським судом Одеської області.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19952016 від 14 квітня 2017 року, яким вирішено здійснити реєстрацію права власності іпотекодержателя ТОВ «Юргруп» на нежитлову будівлю салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю за ТОВ «Юргруп», проведену на підставі рішення державного реєстратора Глущенка А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19952016 від 14 квітня 2017 року; витребувати від ОСОБА_2 спірну нежитлову будівлю шляхом його виселення з цієї нежитлової будівлі салону-магазину.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року позов було задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю салону-магазину загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Юргруп», проведену на підставі рішення державного реєстратора Глущенка А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19952016 від 14 квітня 2017 року.

Витребувано від ОСОБА_2 нежитлову будівлю салону-магазину загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї нежитлової будівлі салону-магазину.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Юргруп» оскаржило його у апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року були оскаржені ТОВ «Юргруп» до суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп» було задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 23 лютого 2021 року сповіщались належним чином, судове засідання, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, проведено в режимі відеоконференції.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року, із змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору № 11/01 від 14 травня 2008 року, ТОВ «Український промисловий банк» надав ФОП ОСОБА_3 кредит з лімітом кредитування в сумі 1 800 000 грн.

Відповідно до іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. за р.№ 384, із змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень № 1 до цього іпотечного договору від 14 травня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. за р.№ 683, ФОП ОСОБА_3 , в забезпечення виконання ним своїх грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, надав банку в іпотеку нерухоме майно: нежилу будівлю салону-магазину, загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 2 525 000 грн.

На час укладення зазначених договорів ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 .

Вказані кредитний договір на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної, договір про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору, іпотечний договір та договір про внесення змін та доповнень до цього іпотечного договору укладено ФОП ОСОБА_3 з письмової згоди ОСОБА_1 .

В подальшому, згідно з умовами договорів про відступлення права вимоги, спочатку до ПАТ «Автокразбанк», а потім до ТОВ «Юргруп» перейшли всі права вимоги до боржника - ФОП ОСОБА_3 за кредитним договором №11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року та за іпотечним договором №11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року у повному обсязі.

З метою задоволення своїх вимог за кредитним договором, ТОВ «Юргруп» 12 квітня 2017 року звернулось до Філії КП «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради для оформлення державної реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки - нежилу будівлю салону-магазину, загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14 квітня 2017 року державним реєстратором Глущенком А.О. зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ТОВ «Юргруп» на цю нежилу будівлю салону-магазину.

14 квітня 2017 року ТОВ «Юргруп» відчужив на користь ОСОБА_2 спірну нежитлову будівлю салону-магазину на підставі укладених між ними двох договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. за р. №№ 560, 562.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року позов було задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю салону-магазину загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Юргруп», проведену на підставі рішення державного реєстратора Глущенка А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19952016 від 14 квітня 2017 року.

Витребувано від ОСОБА_2 нежитлову будівлю салону-магазину загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї нежитлової будівлі салону-магазину.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки - нежитлову будівлю салону-магазину за ТОВ «Юргруп», проведено з порушенням вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів частин першої, третьої статті 258 ЦПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (частина перша статті 265 ЦПК України).

Статтею 259 ЦПК України встановлено, що суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

У виняткових випадках, залежно від складності справи, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Судове рішення, що містить вступну та резолютивну частини, має бути підписане всім складом суду і приєднане до справи.

Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Судові рішення викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Відповідно до змісту статті 268 ЦПК України, рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини п`ята статті 268 ЦПК України)

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення.

Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Частинами першою, другою статті 273 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно із приписами частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що справа є вирішеною належно та у повному обсязі саме з моменту складення повного судового рішення, оскільки саме з днем складення повного судового рішення цивільне процесуальне законодавство пов`язує питання обчислення строків оскарження рішення, набрання ним законної сили та подальшого його примусового виконання.

При цьому необхідно приймати до уваги, що?частина перша статті 352 ЦПК України дозволяє оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції частково, у тому числі - лише мотивувальної частині рішення суду?без зміни його резолютивної частини, а питання, пов`язані із мотивуванням рішення суду (у тому числі, щодо встановлених фактичних обставин, змісту спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких вони встановлені, норми права, які застосував суд, оцінка аргументів учасників справи тощо), можуть бути відображені виключно у повному рішенні суду.

При таких обставинах, лише склавши повне рішення із зазначенням всіх його структурних елементів, передбачених статтею 265 ЦПК України, суд вважається таким, що вирішив справу у належний спосіб.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Частинами першою, другою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 34 ЦПК України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом?(стаття 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

При таких обставинах передбачені статтею 259 ЦПК України дії, направлені на ухвалення рішення суду, зокрема, виготовлення його повного тексту, віднесено процесуальним законом до виключних?повноважень судді щодо здійснення правосуддя.

Згідно із частинами третьою і четвертою статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»?заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року у справі № 10-рп/2013, серед іншого, зазначив, що «[…] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді.?Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, повноваження судді щодо здійснення правосуддя припиняються у повному обсязі з моменту ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання 26 березня 2018 року?Приморським районним судом міста Одеси?у складі судді Ільченко Н.А.?було проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі за позовом? ОСОБА_1 до ТОВ «Юргруп», ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, витребування нежитлової будівлі шляхом виселення.???????????????????

Повний текст рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року складено та особисто підписано суддею Ільченко Н. А. 30 березня 2018 року.

Разом із тим, рішенням Вищої ради правосуддя від 27 березня 2018 року було звільнено ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Отже, повноваження судді Приморського районного суду міста Одеси Ільченко Н.А. припинились з 27 березня 2018 року.

При таких обставинах, приймаючи до уваги, що?повний текст рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року складено (з вирішенням питань, пов`язаних із викладенням його мотивувальної частини) та особисто підписано ОСОБА_4 , яка вже мала статус судді у відставці, 30 березня 2018 року, - справу було вирішено неповноважним складом суду.

Пунктом першим частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 4.2. іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, у випадку порушення іпотекодавцем та/або позичальником обов`язків за цим договором та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 6.7. цього іпотечного договору та п.10.4. кредитного договору № 11/К-08-АПЗ від 17 березня 2008 року, всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі, за підписами уповноважених осіб, скріплених печатками сторін шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм за адресами, зазначеними у договорі.

В розділі 11 кредитного договору №11/К-08-АПЗ від 17 березея 2008 року та Графіку зменшення ліміту кредитування (т.1 а.с.145), який є додатком №1 до цього кредитного договору та його невід`ємною частиною, а також в договорі про внесення змін та доповнень №11/01 до цього кредитного договору від 14.05.2008 року (т.1 а.с.143), у ввідній частині та розділі 7 іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17.03.2008 року (т.1 а.с.10), в договорі про внесення змін та доповнень №1 до цього іпотечного договору від 14.05.2008 року (т.1 а.с.14) вказано, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, у вказаних договорах адресою місця реєстрації Іпотекодавця зазначена адреса: АДРЕСА_2 .

При цьому, Іпотекодавець письмово не повідомляв жодного з іпотекодержателей про зміну адреси місця реєстраці, а відтак, колегія суддів доходить до висновку, що направлення ТОВ «Юргруп» повідомлення на адресу, зазначену у Іпотечному договорі відповідає вимогам п. 6.7. Іпотечного договору.

З урахуванням викладеного, ТОВ «Юргруп» обгрунтовано надіслало передбачену ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.4.2. іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року вимогу-повідомлення за вих. № 0052 від 21 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про дотримання іпотекодержателем ТОВ «Юргруп» процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Також, згідно положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп» підлягають витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 9 344, 80 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп»- задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 (треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Філія Комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївська сільська рада, державний реєстратор Глущенко Андрій Олександрович) про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, витребування нежитлової будівлі шляхом виселення- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 344, 80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 березня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе