Номер провадження: 22-ц/813/5999/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 - Холод О.М.,

відповідача ОСОБА_2 та її адвоката - Осадчої І.А.,

у відкритому судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу адвоката Осадчої Ірини Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення погашеної кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення погашеної кредитної заборгованості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 29 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1153.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року по справі №520/14884/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

В період шлюбу, а саме 13 жовтня 2006 року ОСОБА_1 уклав договір про надання споживчого кредиту №0 з АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 87 200,00 доларів США строком до 13 жовтня 2027 року для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в п. 1.4 Кредитного договору.

Крім того, 13 жовтня 2006 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., було придбано у власність двокімнатну квартиру загальною площею 46,1 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 13 жовтня 2006 року ОСОБА_1 передав вказану квартиру в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» у забезпечення виконання ним вказаного кредитного договору на підставі договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Гарською В.В, зареєстрованого у реєстрі за №4019.

Після розірвання шлюбу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 самостійно внесено 27 967,91 доларів США.

На підставі зазначеного, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути половину від фактично сплачених ним одноособово грошових коштів на погашення кредиту на підставі зазначених у позовній заяві правових підстав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат Осадча І.А. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України.

Особа, права якої порушено може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом або договором. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини або інші способи захисту, що дозволяють відновити порушене право.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1153.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року по справі №520/14884/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

У період шлюбу, а саме 13 жовтня 2006 року ОСОБА_1 уклав договір про надання споживчого кредиту №0 з АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до якого отримав кредитні кошти на суму 87 200,00 доларів США строком до 13 жовтня 2027 року для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в п. 1.4 Кредитного договору.

Крім того, 13 жовтня 2006 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., було придбано у власність двокімнатну квартиру загальною площею 46,1 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 13 жовтня 2006 року ОСОБА_1 передав вказану квартиру в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» у забезпечення виконання ним вказаного кредитного договору на підставі договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Гарською В.В, зареєстрованого у реєстрі за №4019.

Згідно із довідкою ПАТ «Укрсиббанк» вих. №76-6/30-29 від 06 квітня 2017 року, загальний розмір грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 за Кредитним договором в період з 13 жовтня 2006 року по 30 листопада 2013 року за основним боргом склав 20 013,29 доларів США, за процентами - 58 070,87 доларів США, разом - 78 084,16 доларів США.

Відповідно до довідки ПАТ «Укрсиббанк» вих. №76-6/30-30 від 07 квітня 2017 року, загальний розмір грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 за Кредитним договором в період з 13 жовтня 2006 року по 07 квітня 2017 року за основним боргом склав 28 248,28 дол. США, за процентами - 77 803,79 дол. США, разом 106 052,07 дол. США.

Таким чином, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором самостійно внесено 27 967,91 доларів США.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Також, у відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Вищезазначена позиція прослідковується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13.05.2019 року у справі №638/1962/17, постанові від 06.03.2019 року у справі №754/11103/16-ц, постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц, постанові від 17.04.2019 року у справі №631/1982/16-ц, постанові від 10.10.2019 року у справі №607/2831/16-ц тощо.

Однак, вказані норми законодавства і правові позиції Верховного Суду стосуються поділу майна подружжя та врахування боргів, а не поділу боргу після його сплати.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення 1/2 частки грошових коштів сплачених ОСОБА_1 за кредитним договором про надання споживчого кредиту №0 від 13 жовтня 2006 року, як на підставу своїх вимог посилався на ст. ст. 60, 61, 65 СК України, зазначав, що кредитний договір було укладено в інтересах подружжя та просив стягнути на його користь 1/2 частину грошових коштів сплачених за кредитними зобов`язаннями після розірвання шлюбу.

Однак, апеляційний суд зазначає, що в силу наведених вище норм СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, боргові зобов`язання одного з подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, можуть враховуватись при поділі майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак, самі грошові кошти, які були предметом позики (кредиту) у договірних відносинах між сторонами та/або третіми особами, не можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак, не можуть бути й предметом поділу, як спільного майна подружжя в порядку ст. ст. 69 - 71 СК України.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року по справі №522/24405/18 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа ПАТ «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено, що спірна квартира придбана не за спільно набуті кошти подружжя, а за кредитні кошти. Також визначено правовий режим спірної квартири, а саме, що єдиним власником квартири є ОСОБА_1 .. Рішення набрало законної сили та сторонами не оскаржувалось.

В свою чергу, вимога про стягнення таких коштів, з обґрунтуванням підстав для такого стягнення нормами Сімейного кодексу України, не є належним способом захисту порушеного права, оскільки такі кошти, за умови підтвердження їх цілеспрямування на інтереси сім`ї, можуть бути враховані, а не поділені.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, та у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Осадчої Ірини Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення погашеної кредитної заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 22 липня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік