ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/296/20 Номер провадження 22-ц/814/818/21Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар Ткаченко Т.І.

За участю: представника позивача - адв. ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона з відповідачем мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю (позивачем справі) та знаходиться на її утриманні, при цьому вказувала, що вона працює, але отримує невелику заробітну плату, якої недостатньо для забезпечення належних умов для життя та розвитку дитини.

Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

З урахуванням наведеного прохала: стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовлено.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

З вказаним рішенням не погодилась позивач, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Зазначає, що місцевий суд безпідставно прийшов до висновку, що предметом доказування у даному спорі є доведення позивачем факту того, що відповідач не утримує дитину, проте це суперечить положенням Сімей ного кодексу України.

Зауважує, що матеріалами справи в повній мірі доведено факт того, що дитина сторін по справі проживає саме з позивачкою, оскільки, з поміж іншого, навчається в школі поряд з місцем проживання матері, а батько проживає в Кременчуцькому районі.

Окрім того, вказує, що сам позивач визнавав в судовому засіданні, що дитина сторін по справі проживала з матір`ю, а з ним лише останні кілька місяців, проте це нічим не підтверджено.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №21, складеного Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками записані ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати) (повторне Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 26.05.2006 року, а.с.5).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.02.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, задоволено.

Шлюб, зареєстрований 18.11.2000 року Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області за актовим записом №30 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , розірвано (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що матеріалами справи не доведено обставин, що відповідач ОСОБА_3 не утримує свою неповнолітню дитину.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N606-XIV "Про виконавче провадження", він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону "Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

За змістом ч.ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За змістом ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, з аналізу наведених вище норм права вбачається, що для наявності підстав для стягнення з відповідача на корить позивача аліментів визначальним є факт з ким проживає дитина.

Питання надання чи ненадання добровільної матеріальної допомоги дитині, не може стати підставою для відмови у відповідному позові, оскільки отримання аліментів на дитину тим з батьків з ким проживає дитина є абсолютним правом такої сторони.

Відтак, місцевим судом невірно застосовано норми матеріального права, та безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав не доведеності обставин, що відповідач ОСОБА_3 не утримує свою неповнолітню дитину.

Так, згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та з нею проживає її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.3).

При цьому, згідно довідки №02-24/637 від 03.04.2020 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).

Відтак, оскільки наведеним вище достеменно установлено, що з сином сторін по справі - ОСОБА_4 проживає саме його мати (позивач у справі), то вона в повній мірі наділена правом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованісь позовних вимог та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , відтак, на її корить підлягають до стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову по досягнення дитиною повноліття.

При цьому, розмір такого стягнення, визначений позивачем, є належним для забезпечення належного утримання дитини та не є завищеним чи надмірним для відповідача.

Посилання місцевого суду в оскаржуваному судовому рішенні, як на одну з підстав для відмови в позові, на довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні осіб від 17 червня 2020 року № 1871, видану Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, де вказано, що неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований з відповідачем ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 (а.с.45), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки місце реєстрації та місце проживання особи є різними поняттями, та може різнитися. При цьому, як зазначено вище, для наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів визначальним є саме факт з ким проживає дитина, та, як установлено матеріалами справи, в даному випадку дитина проживає з матір`ю позивачем у справі.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову та апеляційної скарги ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», відтак, у разі задоволення позову такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави у визначеному законом розмірі, а саме: 840,80 грн. (за подачу позовної заяви) та 1261,2 грн. (за подачу апеляційної скарги).

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на корить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову по досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави 2102,0 (дві тисячі дві гривні) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2021 року.