Дата документу 20.07.2021 Справа № 323/144/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 323/114/17

Провадження №22-ц/807/2042/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року, повний текст якого складено 12 квітня 2021 року, в складі судді Фісун Н.В., в справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначено наступне.

27.03.2008 між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 5016 згідно умов якого Відповідач отримав 400000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. строком на 120 місяців, із зобов`язанням погасити суму кредиту не пізніше 28 березня 2018 року, а також сплачувати 15,5 % річних.

Позивачем всі зобов`язання за Договором були виконані належним чином, відповідачу був виданий кредит в розмірі 400000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.6. Договору, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 3333,33 грн. та сплачувати нараховані відсотки до останнього числа кожного місяця, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань.

З урахуванням розрахунків, вбачається, що загальна сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором складає 223 942,12 грн., а саме: тіло кредиту -143 229,09 грн. заборгованість за процентами 48 140,94 грн., інфляційне збільшення заборгованості 28 090,79 грн.; три проценти річних від суми заборгованості 4 481,30 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 22 3942,12 грн. , яка складається з: 143 229,09 грн. - основний борг (тіло кредиту); 48 140,94 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 28 090,79 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 4 481,30 грн. - три проценти річних від суми заборгованості.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2018 року заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року скасовано справу призначено до розгляду.

У грудні 2018 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 320 463,40 грн. , яка складається з: 143 229,09 грн. - основний борг (тіло кредиту); 90 712, 10 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 49 628,02 грн. сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 21 483, 71 грн. сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 10 424, 80 грн. розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 4 985, 68 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що у ОСОБА_1 не виникало зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів на підставі кредитного договору № 5016 від 27.03.2008, оскільки він кредитний договір не підписував. Відповідачем зазначалось, що фактично ним за період з березня 2008 року по січень 2014 року було здійснено погашення заборгованості на загальну суму 465 080, 71 грн., на підтвердження чого він надав копії квитанцій. ОСОБА_1 не оспорював надання йому кредитних коштів за Кредитним договором № 5016 від 27.03.2008. Інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору. Судом не досліджувалось, чи виконано від імені відповідача підпис у Договорі про іпотеку нерухомого майна № 2930, який укладено у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відзиві зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на Договір про іпотеку нерухомого майна № 2930 як на доказ є безпідставним, оскільки він має похідний характер від кредитного договору, який він не підписував. Оскільки кредитний договір № 5016 від 27.03.2008 він не підписував, то відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді сплати неустойки. У разі підтвердження належними доказами факту видачі кредиту, банк мав би право вимагати лише не повернуту суму з урахуванням усіх сплачених ним сум, у тому числі і відсотків, які через неузгодженість сторонами ціни договору повинні зараховуватись на погашення заборгованості. Зазначає, з урахуванням усіх сплачених ним коштів переплата становить 65 080, 71 грн., що свідчить про відсутність заборгованості.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Ощадбанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що висновками судово-почеркознавчих експертиз достеменно встановлено, що підпис в кредитному договорі виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, тобто не породжує для його сторін жодних правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 5016, відповідно до п.1.1. якого Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 400 000, 00 грн., а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 400 000, 00 грн., а також сплати проценти за користування Кредитом в розмірі 15, 5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (т.1 а.с. 4-5).

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» змінено на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (скорочено АТ «Ощадбанк»), що підтверджується Статутом Банку в редакції 2019 року (т.2 а.с. 126).

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за Кредитним договором становить 320 463,40 грн., яка складається з: 143 229,09 грн. - основний борг (тіло кредиту); 90 712, 10 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 49 628,02 грн. сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 21 483, 71 грн. сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 10 424, 80 грн. розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 4 985, 68 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, саме на зазначених в ній умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.09.2019 за клопотанням ОСОБА_1 призначено у справі почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у документі - Кредитному договорі № 5016 від 27.03.2008 в графі «підпис Позичальника» та в нижній частині кожного листа тією особою, від імені якої він зазначений або іншою особою. Проведення експертизи доручено Регіональному судово-експертному бюро м. Запоріжжя (т.2 а.с. 154-155).

Відповідно до висновку експерта №5178-19 від 06.04.2020 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 323/144/17, підписи від імені ОСОБА_1 у п?яти графах «підпис Позичальника» та в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» кредитного договору №5016 від 27.03.2008 , що укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (т.3 а.с. 52-55).

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.06.2020 за клопотанням АТ «Ощадбанк» призначено у справі комісійну судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Кредитному договорі № 5016 від 27.03.2008 в графі «підпис Позичальника» та в нижній частині кожного листа тією особою, від імені якої він зазначений або іншою особою. Проведення експертизи доручено Харьківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого Професора М.С.Бокаріуса (т.3 а.с. 144-147).

Відповідно до висновку експертів №14156 від 10.02.2021 за результатами проведення повторно комісійної судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 323/144/17 підписи від імені ОСОБА_1 в кредитному договорі №5016 від 27.03.2008: на лицьовій та зворотній сторонах першого аркуша документа, в рядку «підпис Позичальника», на лицьовій та зворотній сторонах другого аркуша документа, в рядку «підпис Позичальника», на лицьовій стороні третього аркуша документа, в рядку «підпис Позичальника», на зворотній стороні третього аркуша документу, в рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.3 а.с. 191-206).

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року № 15, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта.

З матеріалів справи вбачається, що первинна та повторна комісійна експертизи проведені повноважними судовими експертами, які попереджені про кримінальну відповідальність за ст..ст. 384, 385 КК України.

Висновки вищевказаних експертиз проведені у відповідності до вимог Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 № 53/5 з наступними змінами.

Апеляційний суд звертає увагу, що у первинній та повторній комісійній експертизах експертами зроблено категоричні висновки про те, що досліджувані підписи виконані не ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для відхилення від вищезазначених висновків експертів та вважає, що вони відповідають вимогам чинного законодавства, є обґрунтованими, здійснений на підставі достатньо поданих експертові об`єктів дослідження.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що "правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність".

Вищевказані висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 688/3874/18.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Ураховуючи викладене, оскільки Кредитний договір № 5016 від 27 березня 2008 року не підписаний ОСОБА_1 і недійсність кредитного договору у випадку недодержання письмової форми встановлена законом , то він є нікчемним в силу закону, не породжує для його сторін правових наслідків, крім тих, що пов`язані з нікчемністю правочину.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, у тому числі, у формі сплати відсотків.

Суд першої інстанцій правильно зазначив, що у ОСОБА_1 не виникло зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів на підставі кредитного договору № 5016 від 27.03.2008, оскільки він кредитний договір не підписував.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Надані ОСОБА_1 ксерокопії квитанцій про сплату коштів за кредитним договором не свідчать про те, що кредитний договір № 5016 від 27.03.2008 є укладеним, враховуючи, що останній відповідачем не підписаний.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження погодження між сторонами істотних умов договору, а також докази розміру отриманих коштів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підтвердженням укладення кредитного договору є його фактичне виконання відповідачем, оскільки надані ОСОБА_1 квитанції не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору, а сплата останнім грошових коштів банку не свідчить про наявність заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, суд має виходити із того, що кредитний договір є не вчиненим, якщо експертизою встановлено, що його не підписала одна із сторін, що є підставою для визнання договору недійсним, не спростовують правильних висновків суду.

Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Інших належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова