Провадження № 22-ц/4808/306/21
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В .,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2020 року під головуванням судді Ковалюк І.П. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

Свої вимоги вимоги мотивувала тим, що у шлюбі з відповідачем у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час відповідач з ними фактично не проживає, а їхня донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 19.03.2019 року у справі 344/20124/18 відповідач повинен був сплачувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повнолітня. Враховуючи те, що у відповідача було змінено місце роботи, у зв`язку з чим його доходи зросли, просила змінити спосіб стягнення аліментів, та визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини. Згідно додатку №3 Консультативної довідки, виданої лікарем-консультантом завідуючим відділенням Грищук І.О. від 05.03.2018 р. дитині діагностовано вроджену повну щілину м`якого піднебіння та рекомендовано оперативне лікування. Довідкою №886/37 від 02.04.2019 р. підтверджується те, що дитина потребує домашнього догляду, у зв`язку з чим вона повинна користуватись послугами няні, оскільки змушена працювати, щоб забезпечувати лікування дитини. Оскільки діагностовано хвороби у дитини потребують постійних витрат на лікування, у зв`язку з чим аліменти у розмірі 3 000 гривень не покривають навіть четвертої частини витрат на утримання дитини. Також просить стягнути додаткові витрати на дитину. Так, дитині було проведено три щеплення, вартість яких становила 774,20 грн., 894,15 грн. 859,69 грн., що підтверджується квитанціями та виписками з медичної карти дитини. Сукупна вартість вказаних щеплень становить 2 528,04 грн. Крім цього, багато квитанцій, що підтверджували б вартість витрат на лікування дитини, які вона самостійно понесла, було втрачено. Враховуючи наведене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, а також стягнути понесені додаткові витрати в розмірі 2 528,04 гривень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів визначений заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2019 року в справі №344/20124/18.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із вступу даним рішенням у законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий за рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2019 року в справі №344/20124/18 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повнолітня, починаючи із 06 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 528,04 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що розмір аліментів вже був визначений рішенням Івано-Франківського Міського суду від 19.03.2019 у справі №344/20124/18 відповідно до якого, постановлено стягувати аліменти в його користь на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2017 р.н. в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Апелянт вважає, що вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогах норм ст. 192 Сімейного кодексу України, оскільки нею ставиться вимога про зміну способу стягнення аліментів - змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку боржника.

Апелянт вказує на те, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області у справі №636/1008/16-ц від 25.04.2016 проводиться стягнення аліментів щомісячно в користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 , 2014 р.н. в розмірі 1/4 частини його грошового забезпечення.

Апелянт вважає, що з врахуванням даної обставини він не заперечує щодо зміни способу стягнення з нього аліментів з твердої грошової суму на стягнення в частці від усіх видів доходу - в розмірі 1/6 частини всіх видів грошового забезпечення утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з нього додаткових витрат на дитину вважає, що судом не враховано що витрати на профілактичні щеплення дитини не є додатковими витратами. Також позивач вводить суд в оману, зазначаючи що він не приймає участі у здійсненні оплати додаткових витрат на дитину. Оскільки позивач мала можливість та доступ до його платіжної картки та знімала кошти для свого утримання та утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити рішення яким змінити спосіб стягнення аліментів та проводити їх стягнення в користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів грошового забезпечення щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В решті позовних вимог відмовити.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 02.09.2017 року, сторони зареєстрували шлюб.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19 грудня 2017 року, ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повнолітня. Стягнення аліментів розпочато з 06 грудня 2018 року.

З копії консультативної довідки від 05.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено основний діагноз: вроджена повна щілина м`якого піднебіння; рекомендовано: оперативне лікування.

Відповідно до копії довідки №886/37 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 02.04.2019 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина перебуває на диспансерному обліку - 13.03.2018 , має статус «дитина-інвалід», потребує домашнього догляду з 01.04.2019.

З виписки із медичної картки амбулаторного(стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_3 встановлено повний діагноз: вроджена вада розвитку лицевої ділянки щілина м`якого піднебіння одностороння, два папіломотозні утвори лівої білявушної ділянка; гематома верхньої повіки лівого ока, дисплазія кульшових суглобів, синдром рухових розладів; функціонуюче овальне відкрите віконечко, додаткові хорди лівого шлуночка, затримка темпів розвитку.

З копій чеків та інформованих згод, вбачається що ОСОБА_3 було проведено три медичні щеплення, загальна вартість яких становить 2 528,04 грн.

Копії довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення № 75 від 15.01.2020, вбачається що ОСОБА_2 дійсно у період часу з 25.07.2018 по 29.10.2018, з 10.11.2018 по 13.02.2019, з 06.03.2019 по 17.03.2019 року безпосередньо брав участь у здійснення вказаних заходів в Донецькій області.

Із копії довідки про грошове забезпечення, з якого проводиться утримання аліментів №150/53/32/1/2 від 30.01.2020 року, що за період з вересня 2019 року по січень 2020 року ОСОБА_2 нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 92 215,62 грн

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведених статей закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З аналізу наведених норм закону слідує, що суд визначає аліменти у частці від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Частиною 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Оскільки погіршення здоров`я в ОСОБА_2 не відбулося і він є працездатною особою, здатною забезпечити належний розвиток дитини, тому апеляційний суд погоджується з тим, що стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно є достатнім для належного розвитку та забезпечення дитини.

Враховуючи норми СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В силу ч. 1 ст. 185 СК України апелянт зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (в тому числі її хворобою, каліцтвом тощо).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, однак не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, що стосуються розміру додаткових витрат, понесених позивачкою за проведення щеплень. Відповідно до вимог ст. 141 СК України батьки в однаковій мірі, тобто порівну зобов`язані нести витрати на утримання дитини, тому висновок суду першої інстанції про стягнення понесених позивачкою додаткових витрат в цілому тільки з відповідача є неправильний.

Апеляційний суд вважає, що з відповідача слід стягнути половину таких витрат на користь позивачки, що відповідатиме нормам сімейного законодавства і принципу рівності прав та обов`язків батьків, тому в цій частині оскаржуване рішення слід змінити, стягнувши з нього 1 264,02 грн ((774,20+894,15+859,69 грн) : 2).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2020 року в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) гривні.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк