Справа № 368/136/21
Рішення

Іменем України

"14" червня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Закаблук О.В.

при секретарі Балацька В.В.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд, -

В С Т А Н О В И В :

19.02.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської оласті надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на її утримангня в розмірі 1/6 частини всіх доходів, щомісячно, з часу подачі заяви до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовувала наступними фактичними обставинами справи та нормами права.

01 червня 2019 року між ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв`язку з чим Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було складено актовий запис № 45 та видано свідоцтво про шлюб.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну малолітню дитину, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки на даний час з`ясувалось, що характери є різними, погляди Позивача та Відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізнялись, що постійно призводить до постійного з`ясування відносин та сварок. Між Позивачем та Відповідач не було взаєморозуміння та взаємоповаги.

Позивач та Відповідач вже з грудня 2020 року спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного побуду, не мають спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків щодо один одного. Окрім того, станом на даний час сторони проживають на різних житлових площах.

Разом з тим, зважаючи на те, що спільна з Відповідачем дитина фактично проживає та перебуває на утриманні Позивача, вона наразі не має можливості працювати, а тому потребує фінансової допомоги від Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 2, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи. Вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком- батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Позивач на даний час не працює, оскільки перебуває в декретній відпустці та здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Єдиний дохід який отримує Позивача це соціальна допомога при народженні та по догляду за дитиною. Однак доходу який отримує Позивач не вистачає для забезпечення дитини та себе всім необхідним. Тому Позивач самостійно не має змоги матеріально утримувати себе та дитину, а тому потребує матеріальної допомоги від Відповідача.

Позивачу відомо, що Відповідач офіційно працевлаштований в Київському картонно- паперовому комбінаті інспектором по пожежній частині, отримує дохід та має можливість та може сплачувати аліменти на утримання дружини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

З урахуванням наведеного, Позивач вважає, що Відповідач має змогу сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно з часу подання цієї заяви до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

Згідно ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільняється від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 84 Сімейного Кодексу України, ст. ст.. 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині її позовної заяви.

19.02.2021 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

11.03.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 12.04.2021 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 12.04.2021 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, вважала за можливе провести підготовче судове засідання без участі відповідача ОСОБА_2 , та вважала за можливе призначити справу до судового розгляду по суті.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 12.04.2021 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, вказані в резолютивній частині ухвали про відкриття провадження у справі, не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність, тому неявку відповідача в підготовче судове засідання суд визнав неповажною, та відповідно, такою, - яка не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.

По результатах проведеного судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (без видалення до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого судового провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 14.05.2021 року.

14.05.2021 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 14.06.2021 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.06.2021 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обгрунтовувала свою позицію обставинами та нормами права, які вказані в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом вказані вище.

В судове засідання, яке відбулося 14.06.2021 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, не надіслав на адресу Кагарлицького районного суду заяви про відкладення слухання справи, про слухання справи без його участі, відповідно, неявку відповідача суд визнав за неповажну, та провів судове засідання у відсутності відповідача.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо адоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Проте, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з довідки № 481, яка видана 23.10.2019 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, позивачка по справі, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Стави Кагарлицького району Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи місце реєстрації (проживання) позивачки ОСОБА_1 , та те, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі як ч. 1 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Позивачкою по справі є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України НОМЕР_3 , виданий 01.08.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Черняхів Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Спір між сторонами виник в галузі сімейних правовідносин, зокрема, в частині обов`язку батька малолітньої дитини утримувати матір цієї дитини до досягнення дитиною трирічного віку.

01.06.2019 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , яке видане 01 червня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Черняхів Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 01 червня 2019 року, про що 01 червня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 45.

Прізвища після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_2 .

Дружини - ОСОБА_1 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_3 , 2019 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане 15 жовтня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації акетів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому вказано, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 15 жовтня 2019 року складено актовий запис за № 198.

В графі батьки зазначені:

- Батько - ОСОБА_2 , - відповідач по справі.

- Мати - ОСОБА_1 - позивачка по справі.

Проте, спільне шлюбно - сімейне життя у сторін не склалося, та сторони шлюб розірвали в судовому порядку.

Даний факт підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 липня 2021 року, згідно резолютивної частини якої:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задоволено.

2. Шлюб, зареєстрований 01 червня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем село Черняхів Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України НОМЕР_3 , виданий 01.08.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , яке видане 01 червня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 45 від 01 червня 2019 року, - розірвано.

3. Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці с. Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України НОМЕР_3 , виданий 01.08.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , повернуто прізвище, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається, - « ОСОБА_1 ».

Відповідно, позивачка ОСОБА_1 з моменту вступу рішення про розірвання шлюбу матиме прізвище « ОСОБА_1 », а тому рішення слід виносити на прізвище « ОСОБА_1 ».

Що стосується задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, то суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і в площині норм галузевого права, - норм СК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно - правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно - правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, що знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою Материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно- правових актах.

В даному випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обов`язки в шлюбі й сім`ї.

Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України.

Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України).

Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя немає переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів - одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави - учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа вправі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Конституційні правовідносини в цьому переліку не вказані. Але, зважаючи на статус Конституції України як нормативного акта прямої дії, видається, що до розробки спеціальних конституційно-процесуальних нормативних актів судовий захист прав і свобод, що випливають з конституційних правовідносин, може здійснюватися в порядку цивільно-процесуального судочинства із застосуванням аналогії права.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України встановлено суттєву заборону (яка має форму легального обов`язку) для кожної людини, яка, по своїй суті має вираз, - не посягати на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Слід зазначити, що хоча вищевказане положення спрямоване на регулювання людських взаємин, держава покладає на себе певного режиму, стану цих взаємин, шляхом, зокрема, судового захисту законних прав та інтересів громадянина.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Даний припис тісно пов`язаний із положенням ч. 1 ст. 57 про гарантування кожному права знати свої права й обов`язки.

Ця норма, не перетворюючи згадане право на обов`язок, все ж зобов`язує людину зазнати юридичної відповідальності і «перетерпіти» певні позбавлення, обмеження в разі порушення нею законів - незалежно від того, чи був відомий ОСОБА_11 їхній зміст, чи ні.

Юридична відповідальність - це закріплений у законодавстві та забезпечуваний державою юридичний обов`язок правопорушника зазнати примусового додаткового позбавлення певних цінностей, що йому належали.

Норми матеріального права, зокрема, галузевого права, - норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дружину на час вагітності.

Дане спірне питання врегульовано Главою 9 СК України, - Права та обов`язки подружжя по утриманню.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне.

Перш за все, суд наголошує на тій обставині, що шлюб в Україні є добровільним союзом жінки та чоловіка.

Як судом зазначено вище, положеннями ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Права та обов`язки подружжя по утриманню тісно пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками подружжя, зокрема передбаченим ст. 55 Сімейного кодексу обов`язком дружини та чоловіка спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги.

Вступаючи в шлюб, подружжя добровільно бере на себе обов`язки, в тому числі й по матеріальній підтримці одне одного.

Законодавець закріпив даний обов`язок стосовно подружжя, тобто осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сімейний кодекс вживає терміни «утримання» та «аліменти», чітко не розмежовуючи дані поняття, які фактично використовуються як синоніми.

У разі, якщо обов`язок по матеріальній підтримці не виконується, утримання (аліменти) можна отримати в судовому порядку, при цьому необхідно враховувати встановлені ст. 75 Сімейного кодексу підстави.

В даному випадку, суд вважає, що право на отримання аліментів позивачка ОСОБА_1 отримала в зв`язку з наступними обставинами, які є юридично значущі в даному випадку:

- право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги.

В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_2 , адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткові доходи (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо).

Окрім того, як судом було вказано вище, позивачка ОСОБА_1 влаштуватися на роботу не має змоги, що обумовлено малим віком дитини, - дитині всього лише один рік вісі місяців, відповідно, дитина потребує постійного догляду, та постійної присутності матері.

Вищевказані факти стороною відповідача не оспорювалися а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 міг оспорити дані факти, навіть не з`являючись в судове засілдання, а саме, - шляхом направлення на адресу суду відзвиу на позовну заяву, проте, відповідач таким правом не скористався, напроти, виявив повне ігнорування судового процесу, та байдужість до долі своєї дружини та своєї дитини.

- другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно її не надає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, - в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягувати з часу подання позовної заяви, а саме, - з 19.02.2021 року.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі.

В даному випадку суд, зважаючи на позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 , не бачить перепон щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в частці, так як дана позовна вимога не суперечить положенню ч. 1 ст. 80 СК України.

Що ж стосується розміру аліментів, то слід зазначити, що при вирішення справ такої категорії, суду необхідно встановити всі обставини справи, що мають істотне значення: рівень доходів подружжя-відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб (неповнолітніх, батьків тощо), працездатність, стан здоров`я, а також, чи після виплат у подружжя-відповідача залишиться засоби, необхідні для існування на тому ж рівні прожиткового мінімуму, в протилежному випадку така особа фактично стане такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дружини, в судовому засіданні не встановлено, то суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - ОСОБА_2 , щомісячно, на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання заяви, - з 19.02.2021 року, і до досягнення малолітньою дитиною трирічного віку, - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Окрім того, при винесенні рішення по даній цивільній справі враховував судову практику як судів першої, так судів і апеляційної, касаційної інстанцій.

Проаналізувавши вищевказану практику судів різних рівнів, слід зазначити, що суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Також в даному випадку слід застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Итак, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення малолітньою дитиною трьох років - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Черняхів Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянки України, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , на її утримання, щомісячно, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви, - з 19.02.2021 року, до досягнення дитиною, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Кагарлик Київської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане 15 жовтня 2019 року Кагарлицьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, трьохрічного віку, - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Черняхів Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави кошти в сумі 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.