Справа № 309/2047/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року у складі судді Довжанин М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір № 153626 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки із встановленим лімітом у сумі 14700.00 грн. За даним договором було встановлено відсоткову ставку річних у розмірі 19.5%. На момент укладання Договору він працював у відповідача керуючим Хустським відділенням. Відповідачем було збільшено відсоткову ставку за договором із 19.5% на 24% річних. Таке збільшення відсоткової ставки було проведено без його згоди та без будь-якого попередження. Підвищення відсоткової ставки відповідачем було зроблено зразу після його звільнення із роботи, тобто із дати звільнення 06.03.2014 року. Дана обставина вказує на грубе порушення банком законодавства як цивільного, так і спеціального, яке регламентує діяльність банків, а також порушення прав позивача як споживача. За вказаних обставин, позивач просив визнати недійсним кредитний договір № 153626 від 17.12.2012 року.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року задоволено частково. Визнано недійсною зміну відсоткової ставки за договором №153626 від 17.12.2012 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10006/114 філії - Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 проведену банком в процесі виконання договору 06 березня 2014 року із 19,5% на 24% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання недійсною зміну відсоткової ставки із 19,5% на 24% річних. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до п.7,3 оскаржуваного договору, підписанням цього договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами та тарифами, погоджується вважати положення вказаних правил та тарифів обов`язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору; суд вийшов за межі заявлених вимог, оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору, натомість судом задоволено не заявлену вимогу про визнання недійсною зміну відсоткової ставки за договором №153626; суд не застосував наслідки спливу строку позовної давності.

Правом на подання відзиву позивач не скористався.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав подану скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 , в судове засідання повторно не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні між сторонами кредитного договору і в процесі його виконання, відповідачем встановлені дискримінаційні по відношенню до позивача правила зміни відсоткової ставки за кредитом та неправомірно підвищено відсоткову ставку за договором.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст.11 , ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно із частинами першою третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Матеріалами встановлено, що 17.12.2012 року між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10006/114 філії - Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №153626 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредит у розмірі 14 700,00 грн.

Відповідно до п. 1.1.4 договору встановлено, що строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 19,5 % річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 24% річних.

На момент укладення кредитного договору позивач працював у відповідача керуючим Хустського відділення. Дана обставина не підлягає доведенню, оскільки визнається сторонами по справі.

Враховуючи зміст пунктів кредитного договору від 17.12.2012 року, ОСОБА_1 з моменту підписання кредитного договору обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру та типу відсотків, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № 1153626 від 17.12.2012 року, станом на 01.10.2014 року, ОСОБА_1 відкрито відновлювальну кредитну лінію під 19,5% річних з лімітом кредиту 14700,00 гривень, а 06.03.2014 року з дати його звільнення з роботи під 24% річних.

Отже, відповідачем було збільшено відсоткову ставку за договором з 19,5% на 24% річних і таке збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом відповідач в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банком неправомірно збільшено фіксовану процентну ставку, яка визначена кредитним договором, з 19,5% на 24% річних, така зміна відсоткової ставки є дискримінаційною, та обґрунтовано визнав її недійсною. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також посилання в апеляційній скарзі, що задовольняючи вимогу про визнання недійсною зміну відсоткової ставки за договором суд вийшов за межі заявлених вимог, оскільки із змісту заявленого позову вбачається, що позивач у позові в обґрунтування порушення своїх прав і підстав для визнання недійсним кредитного договору в цілому вказував, в тому числі і про неправомірне підвищення в односторонньому порядку відповідачем відсоткової ставки з 19,5% та 24% річних, а тому суд в межах заявлених вимог розглянув справу по суті та правильно задовольнив позов частково.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги, що суд не застосував наслідки спливу строків позовної давності, з посиланням на те, що кредитний договір укладено 17.12.2012 року, а позов позивачем подано у 2017 році, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи доведено, що відсоткова ставка за укладеним з позивачем кредитним договором, банком змінена в односторонньому порядку 06.03.2014 року. Зміна відсоткової ставки з позивачем не узгоджувалася, про зміну відсоткової ставки позивача не було повідомлено в письмовій формі. Тому помилковим є посилання апелянта, що строк позовної давності повинен обчислюватися з моменту укладення договору від 17.12.2012 року, оскільки при укладенні договору відсоткова ставка була встановлена 19,5% річних.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2014 року банком до позивача ОСОБА_1 був пред`явлений позов (справа №309/4129/14-ц) про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором, в тому числі і відсотків за користування кредитом, до якого долучено розрахунок заборгованості за договором станом на 01.10.2014 року. (а.с.25-28) З отриманням позовної заяви у вказаній справі та ознайомленням з розрахунком заборгованості, про сплату якої до нього заявлені вимоги, позивач міг довідатися про порушення свого права щодо неправомірного збільшення йому відсоткової ставки. Таким чином, перебіг строку позовної давності у даному випадку починається з жовтня 2014 року, а з даним позовом позивач звернувся у червні 2017 року, тобто в межах встановленого законом трьохрічного строку, і такий ним не пропущено, а тому подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: