Справа № 513/1038/20
Провадження № 2/513/114/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Станкової А.В.,

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача

ОСОБА_3 - адвоката Гула А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частки у спільній власності на нерухоме майно та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частки (долі) в спільне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , в якості успадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, що належала його синові ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтував тим, що у 2001 році рішенням Саратського районного суду Одеської області був здійснений розподіл квартири АДРЕСА_1 , у якій до цього проживав позивач зі своєю колишньою сім`єю. В результаті розподілу позивачу присуджена 4/5 частина квартиру, а його сину ОСОБА_5 1/5 частина.

До 2014 року в зазначеній квартирі проживав син позивача - ОСОБА_4 . У 2014 році ОСОБА_4 помер. В результаті із заявою про відкриття спадщини за законом після смерті останнього до нотаріальної контори звернулися - позивач як батько, ОСОБА_2 як колишня дружина та його донька ОСОБА_3

Приватним нотаріусом була поділена 1/5 частина квартири спадкодавця на три частини, тобто трьом спадкоємцям за законом по 1/3 частині кожному. В наслідок чого частка позивача складає 4/5 +1/3= 4/65 загальної площі квартири = 82,3 кв.м. Частки відповідачів складає по 6,3 кв.м. кожному. Також позивач зазначає, що позивачі у вищевказаній квартирі не проживають з 2012 року. Участь в утриманні не приймають. У зв`язку з тим що протягом тривалого часу в квартирі ніхто не проживає, тому позивач вирішив продати її, про що у телефонному режимі він повідомив відповідачів. Крім того, він також пропонував відповідачам підписати договір купівлі-продажу квартири та кожному отримати вартість за свою частку квартири. Також позивач зазначає, що частки відповідачів є незначними. Квартира за своєю конструкцією є двоповерховою. Виділ в натурі ні по розміру, ні по конструкції, не можливо. Щоб зберегти квартиру, не дати її розвалитися, необхідно лиш її реалізувати. Однак згоду на продаж квартири з боку відповідачів він не отримував.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Також, витребувано у приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. копію спадкової справи, яка була відкрита щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 лютого 2021 року від адвоката Гула А.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 , до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неможливість виділу в натурі частини квартири відповідно до часток відповідачів належним чином не доведено. Також, квартира розташована на землі і не обмежена технічно існуванням інших об`єктів за своїм периметром, що в свою чергу не перешкоджає впровадженню окремих входів до неї. Якщо уважно дослідити відомості технічного паспорта, з нього вбачається наявність певних ізольованих жилих приміщень у квартиру, площа яких математично співвідноситься із сумою площ, яка відповідає розміру часток обох відповідачів. Так за розрахунком позивача частка в праві одного відповідача у фізичному вимірі складає 6,3 кв.м. загальної площі квартири. Разом за двома відповідачами така величина становить 12,6 кв.м., при тому що у спірній квартирі присутні дві окремі ізольовані житлові кімнати, площа яких становить 12,0 кв.м та 12,6 кв.м відповідно. З приводу посилання на обставину не проживання відповідачів у спірній квартирі як на підставу даного позову, вважає необхідним зазначити, що саме по собі непроживання співвласників у належному їм житлі не є правовою підставою для припинення їх речових прав. Також, не можливо посилатися на відсутність у відповідачів на час звернення до суду свідоцтв про право на спадщину, оскільки сама по собі така обставина жодним чином не обґрунтовує заявлені вимоги.

18 лютого 2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог до неї відмовити повністю, оскільки нею отримано відзив її доньки на позовну заяву, доводи якої вона повністю підтримує та розділяє. Окремо наголошує, що дійсно після смерті її чоловіка у 2014 року, який приходився сином позивача, останній чинив перешкоди щодо їхнього з донькою проживання у спірній квартирі, що змусило їх вирішувати питання власного проживання в іншому місці.

02 березня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач вважає аргументи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, безпідставними, а тому просить позов задовольнити повністю. Стверджуючи що дві частки окремо по 6,3 кв.м. виділити в натурі не можливо, тобто проживання людини на такій площі неможливо. У відзиві відповідачі зазначають, що дві частки можливо розглядати як одну, розміром в 12,6 кв.м., однак ними не враховано, що у нотаріальній конторі відповідачі окремо подали заяви про вступ у праві на успадкування встановлених часток. Якщо було б таке, як одна із спадкоємиць, протягом шести місяців до дня відкриття спадщини, подала заяву про відмову від своєї долі (частки) на користь іншої спадкоємиці, тоді можливо врахувати було спадкову частку квартири, розміром 12,6 кв.м. Спільно володіти та користуватися майном з відповідачами ніхто зі сторін не бажає, тому позивач готовий у любий час та любу мить сплатити відповідачам вартість часток спільної квартири шляхом зарахування необхідного розміру коштів (до прийняття судом рішення по справі) на депозитний рахунок суду, як це вимагає закон у якості гарантії.

19 березня 2021 року адвокат Гула А.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 , надав заперечення на відповідь на відзив, в якій останній просить в задоволенні позову відмовити, вважаючи доводи не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити в повному обсязі та вказав, що відповідачі з 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, квартирою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Позивач має намір продати вказану квартиру, у зв`язку з чим неодноразово звертався до відповідачів, однак на його пропозиції щодо врегулюванню спору та сплати вартості частки у праві спільної сумісної власності отримував їх відмови. Також, позивач зазначив, що частка відповідачів є незначною, у зв`язку з чим проживати на даній площі є неможливим.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечила та просила в його задоволенні відмовити, оскільки у 2014 році, після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , позивач забрав ключі і почав чинити перешкоди у користуванні квартирою, у зв`язку з чим остання зверталась до правоохоронних органів.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечила та просила в його задоволенні відмовити, вказала, що після смерті батька була змушена разом із матір`ю ОСОБА_2 залишити спірну квартиру, оскільки позивач забрав ключи від неї, і почав чинити перешкоди у користуванні квартирою. Також, відповідач зазначила, що іншого житла на праві власності не має, і у разі якщо позивач не буде чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою, то має намір там проживати.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Гула А.С., проти позову заперечив та вказав, що припинення права власності відповідачів на частки у спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 завдасть істотної шкоди правам відповідачів, оскільки це єдине житло, власниками якого є останні, і отримання компенсації у розмірі вказаному позивачем, буде суперечити принципу пропорційності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів вбачається, що на підставі ухвали Саратського районного суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 16 лютого 2001 року позивачу належить 4/5 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/5 частка належала ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області 26 лютого 2014 року.

Після смерті останнього, залишилось спадкове майно, що складається з 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом на зазначену квартиру.

Із витребуваної судом інформаційної довідки №63925942 зі Спадкового реєстру від 15 березня 2021 року вбачається, що приватним нотаріусом Сулаковим І.І. після смерті спадкодавця ОСОБА_4 заведена спадкова справа №183-2014, зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 56266350.

Із копії спадкової справи на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись: ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 296 дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 297 дружина ОСОБА_2 та 06 серпня 2014 року за № 383 батько ОСОБА_1 , та 10 червня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки спірної квартири належної померлому, за законом ОСОБА_1 ; 02 березня 2021 року видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки спірної квартири, належної померлому, за законом ОСОБА_2 та 02 березня 2021 року видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки спірної квартири, належної померлому, за законом ОСОБА_3 .

Згідно копії звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертне бюро "Айстра" від 19 жовтня 2020 року ринкова вартість спірної квартири загальною площею 95,0 кв.м. на дату оцінки склала 130055 грн.

Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 грудня 2020 року відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Так, між сторонами виник спір щодо припинення права власності на частку у спільному майні, правовідносини за яким регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з подальшим повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18).

Рішеннями Європейського суду з прав людини неодноразово (зокрема, у справі "Андрій Руденко проти України", заява № 35041/05), зроблено висновок про порушення національними судами статті 1 Першого протоколу до Конвенції з тих підстав, що суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена статтею 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 для припинення права суб`єкта господарювання (юридичної особи) на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті шостому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертне бюро "Айстра" від 19 жовтня 2020 року ринкова вартість спірної квартири загальною площею 95,0 кв.м. на дату оцінки склала 130055 грн.

Судом встановлено, що частка кожного з відповідачів спірної квартири складає 6,3 кв.м. із 95 кв.м. або 7,65% від всього майна, вартість 6,3 кв.м частки спірної квартири кожного з відповідачів становить 8625 гривень.

Разом з тим, позивач, порушивши питання про припинення права відповідачів на частки у спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 , не дотримавшись вимог частини другої статті 365 ЦК України, і попередньо не вніс на депозитний рахунок суду вартість частки кожного з відповідачів у спільному майні, право на яке він просив припинити, а лише зазначив у позовній заяві та під час судового розгляду, що такі дії будуть вчинені у будь-який час. Разом з тим, внесення суми на депозит суду є гарантією справедливої сатисфакції особі та має бути здійснена до постановлення рішення суду, оскільки суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Суд вважає, що позивач не надав доказів щодо неможливості спільного володіння і користування майном, неможливості виділення часток, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 натурі. Клопотання про призначення судової експертизи для з`ясування можливості виділу часток в натурі не заявляв, відповідного висновку експерта суду не надав. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 не має іншого житла на праві власності, спірна квартира є місцем реєстрації останньої та вона має намір проживати в спірній квартирі, якщо позивачем буде надана така можливість. Також, відповідачі не згодні на отримання компенсації вартості їх часток квартири у спільній сумісній власності, тобто, в даному конкретному випадку отримання коштів за позбавлення права власності у розмірі, вказаному позивачем, не є співмірним.

Доводи позивача про неможливість виділення належної кожному відповідачу частки у натурі в окреме жиле приміщення не є безумовною підставою для примусового припинення права власності на частку у спільній частковій власності у спірній квартирі. Крім того, послання на те, що відповідачі в квартирі не проживають з 2014 року та не беруть участь у витратах щодо ремонту та догляду за квартирою, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини також не є підставою для припинення права особи на частку у спільному майні в розумінні ст.365 ЦК України.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися із позовом до відповідачів про відшкодування понесених ним витрат на утримання спірної квартири та її ремонт.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Враховуючи інтереси всіх сторін, щодо володіння та користування належними їм частками спірної квартири, вимоги ст.365 ЦК України, а також те, що позивачем не надано суду доказів того, що припинення права відповідачів на їх частку не завдасть істотної шкоди їх інтересам, зважаючи на відсутність згоди відповідачів на отримання грошової компенсації за їх частки у спільній сумісній власності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 365, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст.81, 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частки у спільній власності на нерухоме майно та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 березня 2021 року.

Суддя К. Ю. Рязанова