Справа №443/249/21
Провадження №2/443/936/21
РІШЕННЯ

іменем України

20 липня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Дев`ятники в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить: встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , а саме те, що вона є дочкою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради загальною площею 2,9760 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025221 від 24.12.2000 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №193 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради загальною площею 2,9760 га, належні померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025221 від 24.12.2000 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №193 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221. ОСОБА_2 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті разом із ОСОБА_2 проживали: син ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_1 , яка проживала без реєстрації. По даних виконкому Дев`ятниківської сільської ради, заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалося. Оскільки заповіту не було, то спадкування відбулося за законом.

На момент смерті ОСОБА_2 , єдиними спадкоємцями першої черги за законом були позивачка та її брат ОСОБА_3 .

У період відведений для прийняття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивачки ОСОБА_3 . ОСОБА_3 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті разом із ОСОБА_3 проживала постійно без реєстрації його сестра ОСОБА_1 . По даних виконкому Дев`ятниківської сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося.

Оскільки ОСОБА_3 помер і не встиг прийняти спадщину після смерті своєї матері, то право на прийняття належної йому частки перейшло до позивачки на підставі ст.1276 ЦК України.

Позивачка постійно проживала із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадщину та звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі у зв`язку із пропуском піврічного терміну для прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали покійній і є спадковим майном.

Однак, позивачка не пропустила піврічний строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки фактично проживала із ОСОБА_2 на час її смерті, не заявляла про відмову від спадщини, а тому фактично її прийняла, проте юридично не оформила.

Окрім того, у свідоцтві про народження позивачка записана як ОСОБА_4 , тобто є розбіжності у написанні імені ОСОБА_5 .

За таких обставин, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю втрачено, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданим Новороздільською міською радою Львівської області від 02.03.2007 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради загальною площею 2,9760 га, належні померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025221 від 24.12.2000 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №193 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дев`ятники та її матір`ю є ОСОБА_2 (а.с.10).

Одночасно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , остання народиласб ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дев`ятники (а.с.8).

Тобто є розбіжності у написанні імені позивача у свідоцтві про народження та паспорті громадянина України, а саме ОСОБА_5 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №129 від 12.10.2020 року, ОСОБА_2 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По даних виконкому Дев`ятниківської сільської ради, заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалося.

На день смерті разом із ОСОБА_2 проживали: син ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_1 , яка проживала без реєстрації (а.с.12).

З витягу №9 від 08.12.2020 з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження видно, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Дев`ятники та його матір`ю є ОСОБА_2 (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданим Новороздільською міською радою Львівської області від 18.06.2007 року (а.с.19).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №130 від 12.10.2020 року, ОСОБА_3 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

По даних виконкому Дев`ятниківської сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося.

На день смерті разом із ОСОБА_3 проживала постійно без реєстрації його сестра ОСОБА_1 (а.с.20).

З наведеного вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 , єдиними спадкоємцями першої черги за законом були позивачка та її брат ОСОБА_3 , що також підтверджується витягами зі спадкового реєстру (а.с.16,17,21,22).

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки заповіту не було, то спадкування відбулося за законом. Факт відсутності заповіту підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 12.01.2021 року (а.с.21).

Так як ОСОБА_3 помер і не встиг прийняти спадщину після смерті своєї матері, то право на прийняття належної йому частки перейшло до позивачки на підставі ст.1276 ЦК України.

Позивач вернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , однак постановою від 21.02.2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку із пропуском піврічного терміну для прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали покійній і є спадковим майном.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є односельчанкою та добре знайомою ОСОБА_7 , яка постійно проживала та здійснювала догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 та братом ОСОБА_8 . Зазначила, що в селі Сокальчук Ганну звали як «Нуся».

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_7 по матиреній лінії. ОСОБА_10 постійно проживала та здійснювала догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 та братом ОСОБА_8 . В селі ОСОБА_4 звали «Нуся»

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 є дочкою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт постійного проживання ОСОБА_7 разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права на спадкове майно.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено, то доказом того, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради загальною площею 2,9760 га є довідка від 18.01.2021 надана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, згідно якої у книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Дев`ятиківської сільської ради Жидачівського району Львівської області на ОСОБА_2 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю I-ЛВ №025221 від 24.12.2000 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №193 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221 та копія вказаного державного акту (а.с.13,14).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, а також відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , перешкоджає їй в реалізації спадкових прав.

Відтак, враховуючи вищевикладене, вимога про визнання за позивачем права власності на земельні ділянки площею 2,9760 гектари, розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради, також підлягає до задоволення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_2 , а саме те, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 є дочкою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_7 разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради загальною площею 2,9760 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025221 від 24.12.2000 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №193 від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка