№566/372/21
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

30 березня 2021 року смт. Млинів, Рівненська області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Бандури А.П.

при секретарі Братащук М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ :

26 березня 2021 року до Млинівського районного суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказала, що з вона звернулась до Млинівського районного суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно. Відповідачем у справі, ОСОБА_2 подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , жителя с. Новосілки Млинівського району Рівненської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до набранням законної сили рішенням Млинівського районного суду Рівненської області по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав: у відповідності до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Слід врахувати, що за змістом закону заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

В заяві про забезпечення позову не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 має реальний намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за після смерті ОСОБА_3 . Окрім цього, суд позбавлений можливості встановити той факт, чи дійсно відповідачка ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , також до матеріалів заяви не долучено доказів відкриття спадкової справи нотаріусом після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, в заяві про забезпечення позову не наведено жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначеного заявником заходу забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду.

Таким чином, позивачем в порушення вимог п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України не було обгрунтовано необхідності застосування як самого заходу забезпечення позову - заборони вчинення будь-яких дій з оформлення спадщини після померлого ОСОБА_3 , заборона вчинення будь-яких дій з оформлення спадщини стосується невизначеного кола осіб та невизначених конкретно дій, що не відповідає наведеним в заяві про забезпечення позову обставинам на підтвердження необхідності вжиття такого заходу забезпечення, оскільки спадкоємцем, який може отримати свідоцтво про право на спадщину, позивачем визначена відповідач ОСОБА_2 , а наявності інших осіб, по відношенню до яких нотаріус може вчиняти нотаріальні дії з оформлення спадщини після померлого ОСОБА_3 , та які відповідно можуть бути відповідачами у справі, зі змісту як позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову не вбачається.

Частинами 1, 2 ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Крім того, ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

У той же час, п. 3 глави 2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції Українивід 22 лютого 2012р. № 296/5 передбачено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Виходячи з тих вимог, які заявлені у даній заяві, і обраного заявником заходу забезпечення позову, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_1 того, що не вжиття судом обраного нею заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення її позовних вимог, оскільки позивач не скористалася наданим їй правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обгрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту її прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1 ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим в забезпеченні позову слід відмовити.

На підставі викладеного,

керуючись ст.ст. 149-150 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 право звернутися до нотаріуса із заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із видачею відповідачеві ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , до вирішення справи судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.П. Бандура