КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9787/17 Головуючий 1 інстанція -Васильченко О.В.
Провадження № 22-ц/824/2249/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен», третя особа: ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування неправдивої інформації, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва позов до Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен», третя особа: ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації,

Свій вимоги мотивував тим, що у жовтні 2014 року між Всеукраїнською громадською організацією інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів» та відповідачем було укладено угоду про надання благодійної пожертви для реалізації проекту «Відчуй дотик живої природи».

У листопаді 2015 року з невідомих причин фінансування проекту призупинено.

З метою налагодження взаємовідносин між сторонами угоди Всеукраїнською громадською організацією інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів» було надіслано народним депутатам України, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , листи з метою заручення їхньою допомогою задля проведення зустрічі.

Вищевказаними депутатами, були надіслані відповідні звернення, у відповідь на які Дочірнє підприємство «Кондитерська корпорація «Рошен» надіслало їм, а також позивачу Лист від 13.06.2016 року вих. № 235/06, у тексті якого серед іншого йшлось про погрози, різкий тон та зухвалість ОСОБА_1 , а також його намагання потрапити на прийом до керівника підприємства у стані алкогольного сп`яніння.

Таку поширену інформацію позивач вважає недостовірною, та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію,

Просив визнати, що поширена Дочірнім підприємством «Кондитерська корпорація «Рошен» інформація в листі від 13.06.2016 року вих. № 235/06, а саме інформація про погрози, різкий тон та зухвалу поведінку в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ;

зобов`язати Дочірнє підприємство «Кондитерська корпорація «Рошен» спростувати поширену недостовірну інформацію у такий точно спосіб, яким вона була поширена, тобто шляхом надсилання листів народним депутатам України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про спростування інформації викладеної у листі від 13.06.2016 року вих. № 235/06.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен», третя особа: ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування неправдивої інформації, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанціїдійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову, оскільки між відповідачем та Організацією, яку очолює позивач, існують договірні відносини по фінансуванню реабілітаційного проекту для дітей з інвалідністю, вважає, що така поведінка позивача не може сприяти плідному співробітництву між сторонами договору, більш того буде мати негативні наслідки в зв`язку з добровільністю фінансування проекту.

Апелянт вважає, що у своєму листі-відповіді відповідач перейшов за допустимі межі критики, чим відбулося приниження честі та гідності особи, яка тим самим впливає і на ділову репутацію його, як голови Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів»

Враховуючи викладене просив суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина перша статті 34 Конституції Україникожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК Українифізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Судом першої інстанції було встановлено, що 13.10.2014 року між Всеукраїнською громадською організацією інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів» та Дочірнім підприємством «Кондитерська корпорація «Рошен» було укладено угоду про надання благодійної пожертви для реалізації проекту «Відчуй дотик живої природи». (а.с. 77)

Встановлено, що 13.06.2016 року Директором Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен ОСОБА_2 було направлено лист за вих. № 235/06, адресований позивачу, а також копії направлено народним депутатам України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо з`ясування ситуації, яка виникла у правовідносинах угоди від 13.10.2014 року.

Так, серед іншого, в тексті цього листа зазначено: «у ході з`ясування обставин щодо такого прикрого випадку було встановлено, що поведінка помічника керівника ДП «КК «РОШЕН» була достатньо стриманою, особливо зважаючи на висловлені ОСОБА_1 погрози, різкий тон та зухвалість. Як не прикро, вимушені вказати також на те, що є всі підстави вважати, що пан ОСОБА_1 , намагаючись потрапити на особистий прийом до керівника ДП «КК «РОШЕН», перебував у стані алкогольного сп`яніння. Таке враження склалось не лише у помічника керівника ДП «КК «РОШЕН», а і у співробітників, що перебували у холі приміщення».

Відповідно до Листа від 15.06.2015 року вих. № 08-06/16, адресованого директору Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен» та 25 народним депутатам України, Всеукраїнською громадською організацією інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів» ставляться питання щодо врегулювання правовідносин згідно вищевказаної угоди та доводиться інформація щодо непорозумінь в реалізації співпраці. (а.с. 78-79)

Також встановлено, що листами, адресовані директору Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен» від 13.11.2015 року, 14.12.2015 року, 22.01.2016 року, в яких Всеукраїнською громадською організацією інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів» ставляться на обговорення питання співпраці та взаємодії. (а.с. 80-82)

Так, 23.05.2016 року позивачем, як головою Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Правозахисна спілка інвалідів», було надіслано лист до народного депутата України ОСОБА_9 щодо ситуації, яка склалась у взаємовідносинах між сторонами угоди від 13.10.2014 року.

За результатами розгляду листів позивача, народний депутат ОСОБА_3 та голови комітету ВРУ скерували їх за належністю та направили депутатські звернення.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Кондитерська корпорація «Рошен», третя особа: ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування неправдивої інформації, зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач висловив свої оціночні судження щодо поведінки позивача, зокрема, особи та її поведінки, не може слугувати підставою для притягнення цієї особи-висловлювача до цивільно-правової відповідальності, у разі незадоволення (несхвалення) адресатом змістом та/або формою такого висловлювання.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст.10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі "Карпюк та інші проти України" від 6.10.2015 року).

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно положень статті 277 ЦК України і статті 12,13 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідним є визначення характеру такої інформації та з`ясування, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися, наданим їй законодавством, правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України" від 02 червня 2016 року зазначено, що суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі "Лінгенс проти Австрії", п.46). Однак, навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє "фактологічне підґрунтя" для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення у справі "Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції", п.55). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення у справі "Бразільє проти Франції", заява № 71343/01, п.37, від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення "Патурель проти Франції", заява № 54968/00, п.37, від 22 грудня 2005 року).

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Колегія суддів вважає, що зазначені висловлювання відповідача є його оціночними судженням, яке не підлягає спростуванню в порядку ст. 277 ЦК України.

Отже, обгрнутованим є висновок суду першої інстанції у тому, що стилістика листа в цілому, а також використані в ньому мовні обороти та словосполучення, такі як «як не прикро», «є всі підстави вважати», «таке враження склалось», відповідачем Дочірним підприємством «Кондитерська корпорація «Рошен», були висловлені, як оціночні судження щодо поведінки ОСОБА_1 .

Тому, доводи апеляційної скарги, апелянта не наводять жодних аргументів та не дають жодного доказу на підтвердження того, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та безпідставним.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного позивачем у розпорядження судів надано не було.

Загалом доводи апеляційної скарги позивача були предметом розгляду суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, а також до власного тлумачення норм матеріального права, які регулюють спірні правовівдносини, та норм процесуального права.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною відповідача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять.

Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких не прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, дав вірну оцінку запереченням відповідача щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову. Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

В.В. Гуль