Провадження № 2/761/835/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Горпенюк М.А.,

представника позивача Здоренко В.Є.,

представника відповідача ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ТОВ «Порше Мобіліті» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50005321 від 26.07.2012 року в розмірі 1 070 202,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 липня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 50005321 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 482 406,44 грн., що складає еквівалент 59 648,40 доларів СІІІА, строком на 60 місяців. Цільове призначення кредиту придбання автомобіля марки «Audi», модель Q7, рік випуску 2012. Виконання зобов`язання позичальника за договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50005321 від 27 липня 2012 року (надалі - договір застави), за яким, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором, відповідачем було передано у заставу автомобіль марки «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань, за відповідачем почала рахуватися заборгованість. 10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис № 200, за яким звернуто стягнення на транспортний засіб - автомобіль «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності відповідачеві. Виконавчий напис було пред`явлено до виконання та постановою від 20.02.2015 року державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Красноштан І.Л. відкрито виконавче провадження № 46567368.

21 квітня 2015 року державним виконавцем був здійснений опис та арешт автомобіля «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В процесі виконавчого провадження було реалізовано предмет застави за виконавчим написом нотаріуса від 10.02.2015р. Згідно протоколу №339875 автомобіль «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 реалізовано на електронних торгах. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 46567368 від 21.09.2018 року, - кошти за придбане майно в розмірі 652 365 грн. перераховано стягувану відповідно до платіжного доручення №14968. Крім того стягнуто та перераховано на користь держави виконавчий збір в розмірі 72485 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн. Залишок боргу за виконавчим документом складає 204949,72 грн.

За рахунок коштів, отриманих 06.09.2018 внаслідок реалізації заставного майна, заборгованість за кредитним договором була погашена частково і тому має місце заборгованість відповідача перед позивачем, що станом на 17 липня 2019 року, складає 1 070 202 грн. 72 коп., із розрахунку: 3% річних за час прострочення сплати (повернення) кредиту, в розмірі 61 777,88 грн.; втрати від інфляції за час прострочення сплати кредиту, в розмірі 542 969, 45 грн.; штраф у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування в розмірі 159 261,23 грн.; сума простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів (п. 5.6. договору) за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року, в розмірі 66 592, 26 грн.; 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів (п. 5.6. договору) в розмірі 3 850, 34 грн.; втрати від інфляції за час прострочення відшкодування страхових платежів (п. 5.6. договору) в розмірі 12 531, 33 грн.; штраф у розмірі 15% від суми кредиту, згідно п. 8.4. Загальних умов кредитування, в розмірі 119 445,92 грн.; компенсація понесених витрат (п. 8.5. договору) в розмірі 58 268,80 грн.;3% річних за час прострочення компенсації понесених витрат (п. 8.5. договору) в розмірі 7 523, 24 грн.; втрати від інфляції за час прострочення компенсації понесених витрат (п. 8.5. договору) в розмірі 37 982, 27 грн.

Ухвалою від 27.08.2019 року по справі відкрито провадження.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-412 від 15.01.2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Рибаку М.А. у зв`язку із звільненням судді Піхур О.В .

Ухвалою суду від 17.01.2020 року прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року зарито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні, судом було задоволено клопотання відповідача про визнання причин пропущення строку на подання відзиву до позову поважними та долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву.

У відзиві від 01.06.2020 року, відповідачка просила у задоволенні позову відмовити, зважаючи на наступне. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Оскільки зобов`язання кредитного договору виражене в гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, застосування норми ч.2 ст.625 ЦК України не можливе. В серпні 2014 року на адресу відповідача було направлено вимогу (повідомлення) № 50005321 від 15.08.2014 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, так у відповідності до умов п.3.2. договору з направленням даної вимоги позивач визнав термін повернення кредиту таким, що настав. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином перебіг річного строку позовної давності, щодо стягнення штрафу почався у вересні 2014 року та закінчився у вересні 2015 року. В той же час, позивач звернувся з позов до суду лише в серпні 2019 року, з пропущення строку позовної давності, щодо стягнення штрафу у розмірі 20% від суми кредиту (згідно пункту договору 8.2) та штрафу у розмірі 15% від суми кредиту(згідно пункту Договору 8.4).

Щодо сплати страхових внесків, відповідач вказала, що жодних повідомлень від позивача про вимогу сплати страхових платежів в період з 2016 до 2018 року, на адресу відповідачки не надходило. Після направлення вимоги (повідомлення) договір припинив свою дію в цілому, змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, настав строк виконання договору в повному обсязі, сума заборгованості за договором, до якої увійшли і страхові платежі, була зафіксована в тексті вимоги, договір в даному випадку, в цілому припинив свою дію та не міг діяти в певній своїй частині, відтак, після припинення дії поговору, та п.5.5. та 5.6 договору не могли діяти окремо. Також, позивач не має права нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення відшкодування страхових платежів.

Щодо вимоги про компенсація понесених витрат (згідно п-ту. Договору 8.5), зазначила, що для стягнення суми в межах законних строків позовної давності позивач мав би звернутися до суду не пізніше кінця вересня 2017 року (з урахуванням часу який мав бути наданий на оплату) по першому платежу та відповідно до кожного наступного, у жовтні 2017, у листопаді 2017, у січні 2018, у лютому 2018 та наприкінці квітня 2018. В той же час позивач з даною вимогою звернувся лише в серпні 2019 року, з пропуском строку позовної давності за всіма шістьма сплаченими рахунками. Також, позивач не має права нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення компенсація понесених витрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідач в судому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити, з підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 26 липня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 50005321, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 482 406,44 грн., що складає еквівалент 59 648,40 доларів СІІІА, строком на 60 місяців, зі сплатою 9,90% на рік. Цільове призначення кредиту придбання автомобіля марки «Audi», модель Q7, рік випуску 2012.

Відповідачем було підписано невід`ємні додатки до договору, а саме: Загальні умови кредитування (надалі - Загальні умови) та Графік погашення кредиту.

Виконання зобов`язання позичальника за договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50005321 від 27 липня 2012 року.

Згідно п. 8.2 Договору, у разі порушення Позичальником терміну повернення Кредиту, визначеного у п. 3.3 цього Договору, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми Кредиту.

Згідно п. 8.4. Договору, у випадку будь-якого порушення Позичальником вимог п.5.5 Договору позичальник сплачує на вимогу компанії штраф у розмірі 15% від суми кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих зобов`язань, позивач звернувся з вимогою за вих. №50005321 від 15 серпня 2014 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості кредитним договором. Станом на день формування вимоги, заборгованість становила 857 314, 72 грн.

10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис № 200, за яким звернуто стягнення на транспортний засіб - автомобіль «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності відповідачеві.

21 квітня 2015 року державним виконавцем був здійснений опис та арешт автомобіля «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В процесі виконання виконавчого провадження № 46567368 було реалізовано предмет застави за виконавчим написом нотаріуса від 10.02.2015р. Згідно протоколу №339875 автомобіль «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_1 реалізовано на електронних торгах. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 46567368 від 21.09.2018 року, - кошти за придбане майно в розмірі 652 365 грн. перераховано стягувану відповідно до платіжного доручення №14968.

Так, від реалізації заставного майна, заборгованість за кредитним договором була частково погашена.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що станом на 17 липня 2019 року загальна сума заборгованості відповідача складає 1 070 202 грн. 72 коп., із розрахунку:

- 3% річних за час прострочення сплати (повернення) кредиту, в розмірі 61 777,88 грн.;

- втрати від інфляції за час прострочення сплати кредиту, в розмірі 542 969, 45 грн.;

- штраф у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування в розмірі 159 261,23 грн.;

- сума простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів (п. 5.6. договору) за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року, в розмірі 66 592, 26 грн.;

- 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів (п. 5.6. договору) в розмірі 3 850, 34 грн.;

- втрати від інфляції за час прострочення відшкодування страхових платежів (п. 5.6. договору) в розмірі 12 531, 33 грн.;

- штраф у розмірі 15% від суми кредиту, згідно п. 8.4. Загальних умов кредитування, в розмірі 119 445,92 грн.;

- компенсація понесених витрат (п. 8.5. договору) в розмірі 58 268,80 грн.;

- 3% річних за час прострочення компенсації понесених витрат (п. 8.5. договору) в розмірі 7 523, 24 грн.;

- втрати від інфляції за час прострочення компенсації понесених витрат (п. 8.5. договору) в розмірі 37 982, 27 грн.

Разом з тим, в серпні 2014 року на адресу відповідача було направлено Вимогу (повідомлення) № 50005321 від 15.08.2014 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором у відповідності до умов п.3.2. Договору.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору, окрім іншого, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку його погашення та/або сплати плати за користування кредитом на строк, щонайменше 1-н календарний місяць (п.п. 3.2.1), а також у випадку порушення позичальником зобов`язань зі страхування майна, переданого у забезпечення виконання зобов`язання (згідно п.5.5 Договору).

Таким чином позивач, у відповідності до п.3.2. договору з направленням даної Вимоги визнав термін повернення кредиту таким, що настав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у своїй Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц зокрема зазначив, що: «після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію...».

Законодавством визначено строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені (стаття 258 ЦК).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином перебіг річного строку позовної давності, щодо стягнення вище зазначеного штрафу в даному випадку почався у вересні 2014 року та закінчився у вересні 2015 року

В той же час, позивач звернувся з позов до суду лише в серпні 2019 року, з пропущення строку позовної давності, щодо стягнення штрафу у розмірі 20% від суми кредиту (п. 8.2 Договору), штрафу у розмірі 15% від суми кредиту (п. 8.4 договору), компенсація понесених витрат (п. 8.5. договору), 3% річних за час прострочення компенсації понесених витрат (п. 8.5. договору).

Враховуючи вищевикладене такі вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку із пропущенням строків звернення до суду.

Позивач керуючись приписами ст.625 ЦК України, просить суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 28 вересня 2014 року по 05 вересня 2018 року.

Разом з тим, 06.09.2018 року, було частково погашено заборгованість за кредитним договором за рахунок реалізації заставного майна, тому суд вражає за необхідне застосувати до вимоги про стягнення 3% річних за час прострочення сплати (повернення) кредиту за період з 28.09.2014 року по 05.09.2018 року наслідки пропущення строку позовної давності, а саме відмовити в задоволені вимог в цій частині позову з вище зазначених підстав.

Щодо вимоги позивача про відшкодування інфляційних витрат, слід зазначити наступне.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях.

Так, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17 і відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року по справі № 905/192/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2018 року по справі № 761/1617/15-ц, провадження № 61-19731св18.

Оскільки зобов`язання за кредитним договором №50005321 від 26.07.2012 року виражена в гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, тому підстави для застосування норми ч.2 ст.625 ЦК України відсутні, тому вимоги позивача про відшкодування інфляційних витрат за кредитним договором не підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати відповідно до п.8.5 договору понесені на відновлення порушених прав та інтересів, оскільки у зв"язку з неналежним виконанням договору позивач змушений був звернутись до спеціалізованих організацій.

Відповідно до п. 8.5 Загальних умов - збитки, заподіяні у звязку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною в повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Згідно з ч. 2 ст. 22 УК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Однак витрати, які позивач просить відшкодувати, не є такими, що відповідають ознакам збитків, визначеним в ч. 2 ст. 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки понесення їх позивачем не потягло відновлення його порушених прав за укладеним між сторонами кредитним договором.

Положеннями п. 5.5. Загальних умов визначено, що позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Згідно з пунктом 5.6. договору, в тому випадку якщо відповідач не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки обумовлені договором страхування, вказаними в п. 5.5. договору, відповідач надав згоду і доручив позивачеві здійснити від імені і за рахунок відповідача сплату страхових платежів на користь страхової компанії. Відповідач компенсує позивачу витрати, понесені останнім у зв`язку із виконанням даного доручення в порядку, передбаченому п. 17.3 Договору.

27 липня 2012 року між відповідачем та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова Група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-12-00991. 17 червня 2014 року, до вказаного Договору, між відповідачем та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» був укладений додатковий договір за яким строк дії Договору страхування був встановлений по 26 липня 2019 року.

Умовами п. 9.2.4. договору страхування страхувальник зобов`язаний своєчасно вносити страхові платежі. Сплата страхової премії (відповідно до п. 6.2 Договору страхування це плата за страхування) здійснюється відповідно до визначених частиною 1 цього Договору умов та строків (пункт 6.3. договору страхування).

У разі якщо страхова премія не була сплачена страхувальником до вказаного терміну, страхувальник письмово повідомляє про вигодонабувача, як це визначено в п. 6.5. договору страхування.

Пунктом 5.6. Загальних умов передбачено, що у разі, якщо позичальник в порушення пункту 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування.

Позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку із виконанням даного доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1 - 1.7.6 цього кредитного договору або в порядку, передбаченому пунктом 1.7.9 цього кредитного договору (у випадку неотримання позичальником додаткового кредиту від компанії).

Свої вимоги про стягнення страхового відшкодування позивач обґрунтовує тим, що по факту понесених витрат, позивачем були виставлені рахунки відповідачеві з вимогою відшкодування страхових платежів, однак компенсації не було.

Зважаючи на порушення відповідачем умов договорів, сплати страхових платежів позивачем, у відповідача виникла заборгованість з відшкодування компенсації страхових платежів позивачеві згідно п. 5.6. Загальних умов кредитування за період з серпня 2014 року по квітень 2018 року. Зважаючи на те, що частину заборгованості з відшкодування (компенсації) страхових платежів було погашено за рахунок реалізації заставного майна, має місце заборгованість з відшкодування страхових платежів за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року на загальну суму 66 592 грн. 26 коп. Також, суд у відповідності до приписів ст. 625 ЦК України вважає за необхідне стягнути з відповідача суму нарахованих трьох відсотків річних в розмірі 3 850, 34 грн. та інфляційних витрат в розмірі 12 531, 33 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України до вимог про стягнення страхового відшкодування, оскільки валютою договору страхування є гривні.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача три проценти річних за прострочення повернення суми кредиту в розмірі 33018,68 грн., суму простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів в розмірі 66592,26 грн., 3850,34 грн. трьох процентів річних за час прострочення відшкодування страхових платежів та 12531,33 грн. втрат від інфляції за час прострочення відшкодування страхових платежів, в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 1739,88 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 80, 81 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 261, 525, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» три проценти річних за прострочення повернення суми кредиту в розмірі 33018,68 грн., суму простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів в розмірі 66592,26 грн., 3850,34 грн. трьох процентів річних за час прострочення відшкодування страхових платежів та 12531,33 грн. втрат від інфляції за час прострочення відшкодування страхових платежів.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судовий збір в сумі 1739,88 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»: 02162, м. Київ, просп.. П. Тичини, 1В, .

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення суду складено 10.03.2021 року.