Провадження №2/359/259/2021
Справа №359/8825/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

за участю

секретаря Рожковій Ж.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту та поділ майна

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, яким просила суд: встановити факт постійного проживання, починаючи з 1987 року ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 ; поділити спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а саме Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини, а за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 березня 1978 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. 28 березня 1987 року на підставі договору купівлі-продажу сторони придбали у власність Ѕ частину будинку в АДРЕСА_1 . В 1988 році отримали дозвіл на перебудову веранди, сараю та будівництво гаражу, однак виконати заплановані перебудови сторонам не вдалося, оскільки 30 травня 1995 року сторони офіційно розлучилися.

ОСОБА_4 зазначає, що з 1990 року відповідач не проживає у спірному будинку, не піклується про житло, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності. В той же час, позивач збільшила веранду, облаштувала ванну, туалет, змінила вікна, всю сантехніку, періодично проводила ремонт як у внутрішній частині будинку так і з зовнішньої, в належному стані тримала прибудинкову територію та вчасно сплачувала всі комунальні платежі.

Оскільки згоди про поділ спільного майна між сторонами не досягнуто та враховуючи те, що відповідач з 1990 року не утримував вказаний житловий будинок, позивач просить суд відступити від засади рівності часток та визнати за нею право власності на 3/8 частин будинку АДРЕСА_1 , а за відповідачем визнати 1/8 частину будинку.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 23 вересня 2019 року, було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.22).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 травня 2020 року, було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.50).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04 березня 1978 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26 лютого 2019 року (а.с.8).

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано 30 травня 1995 року (а.с. 9).

У період шлюбу сторонами було набуто майно, а саме: Ѕ частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 28 березня 1987 року (а.с.16-29).

З рішення виконкому Бориспільської міської ради народних депутатів №97а від 05 липня 1988 року вбачається, що ОСОБА_3 було надано дозвіл оформити технічну документацію на перебудову веранди та дозволено перебудову господарського сараю і будівництво гаража (а.с.20).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що 1995 року сторони розлучилися, позивач залишилася проживати в будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , утримує спірний будинок, робить ремонти та покращує умови проживання. Відповідач після розлучення у вказаному будинку не проживає, участі в його утриманні не бере.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що з 1996 року позивач в спірному будинку проживає з донькою та поліпшує житлові умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На момент набуття права власності на спірний будинок правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР та Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КЗпШ).

Згідно ст. 4 ЦК УРСР, цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР та Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, за статтею 22 КпШС України, діючого на момент придбання спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільні відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Норма ч.1 ст. 355 ЦК України прописує, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Враховуючи встановлені судом вище зазначені обставини та з огляду на вище наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме: Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , була придбана та зареєстрована на ім`я одного із подружжя в період шлюбу, тобто належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 1 ст. 68 СК України прописує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частина 2 ст. 372 ЦК України зазначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Щодо заявленого клопотання представником відповідача про застосування позовної давності - то суд вважає, що в даних правовідносинах, з врахуванням норми ст. 72 СК України та з огляду на те, що спір за дане майно виник між сторонами лише в 2019 році, коли відповідач прийшов до будинку та вказав на те, що це його власність, тобто від дня, коли один із співвласників дізнався про порушення свого права власності на дане майно, три роки не пройшло, а тому позовна давність в даному випадку застосуванню не підлягає.

З огляду на зазначене, врахувавши, що Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_3 в період шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку, що дана частина будинку є об`єктом права спільної сумісної власності відповідного подружжя, при цьому позивач, в розумінні вимог ст. 22 КЗпШ (в редакції чинній на момент відповідних правовідносин), є співвласником такого майна та має право на 1/4 частки зазначеної частини будинку.

В зв`язку з відсутністю доказів про те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховував, знищував чи пошкоджував спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї суд вважає, що позов в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 3/8 частини, а за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 підлягає задоволенню частково, а саме в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4частину будинку по АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину будинку по АДРЕСА_1

З приводу позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання, починаючи з 1987 року ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що встановлення даного факту не створює жодних юридичних фактів.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2941 гривні, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 1632 гривні 25 копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 355,368,372 ЦК України, ст.ст.10-13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/4частину будинку по АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/4 частину будинку по АДРЕСА_1 .

В задоволенні вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 проживаючої по АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 1632,25 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2021 року.

Суддя: Чирка С.С.