Провадження № 2/760/4619/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Усатової І.А.,

за участі секретаря судового засідання: Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права користування житловим приміщенням припиненим, зняття з реєстрації місця проживання та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся з вказаним позовом до Солом`янського районного суду м. Києва.

У позові ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» просило визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ), зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою та виселити з квартири.

В обґрунтування позову вказано, що 17 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0901pvi-05-07, згідно з яким банк надав позивальнику кредит в сумі 36 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 8,3% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитом укладено іпотечний договір № 2102И/0507 від 17 травня 2007 року. Згідно з вказаним договором іпотекодавець передав в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

20 грудня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 0901pvi-05-07 від 17 травня 2007 року та іпотечним договором № 2102И/0507 від 17 травня 2007 року.

Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги сума заборгованості за вказаним кредитним договором складала 53 215,01 доларів США та 2 027 685,94 грн пені.

26 березня та 01 квітня 2019 року позичальнику надсилалися вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку статей 35, 40 Закону України «Про іпотеку»).

08 травня 2019 року за ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 165938204 від 08.05.2019.

Позивач вказує, що 03 липня 2019 року йому стало відомо про проживання у вказаній квартирі двох осіб, однією з яких є відповідач ОСОБА_1 , а іншою невстановлена особа ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом отримання витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва. Цю інформацію підтвердив сам відповідач, але добровільно знятися з державної реєстрації місця проживання і виселитися з квартири відмовився.

04 липня 2019 року до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації було подано заяву про зняття з реєстрації місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , котра не була задоволена з посиланням на необхідність надання рішення суду, яке набрало законної сили.

Позивач вказує, що згідно з п. 33 постанови пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Також відповідно до п. 34 вказаної постанови під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно з ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати.

Виходячи з викладеного, позивач просив задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу від 02 вересня 2019 року судову справу розподілено на суддю Усатову І.А.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

12 листопада 2019 року відповідачем до суду подане клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. В обґрунтування клопотання вказано, що відповідач бажає особисто надати суду свої пояснення та відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22 липня 2021 року в задоволені клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

29 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108/27-234с від 20.11.2019 на запит суду, відповідно до якої ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24 січня 1995 року та знятий з реєстраційного обліку 04 липня 2019 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно з ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0901pvi-05-07, згідно з яким банк надав позивальнику кредит в сумі 36 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 8,3% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитом укладено іпотечний договір № 2102И/0507 від 17 травня 2007 року. Згідно з вказаним договором іпотекодавець передав в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

20 грудня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 0901pvi-05-07 від 17 травня 2007 року та іпотечним договором № 2102И/0507 від 17 травня 2007 року.

Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги сума заборгованості за вказаним кредитним договором складала 53 215,01 доларів США та 2 027 685,94 грн пені.

26 березня та 01 квітня 2019 року позичальнику надсилалися вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку статей 35, 40 Закону України «Про іпотеку»).

08 травня 2019 року за ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 165938204 від 08.05.2019.

Таким чином, позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 34 постанови пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Таким чином, у вказаній постанові вказано, що визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, потрібне для:

- припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК);

- зняття попереднього власника з реєстрації.

Разом з тим суд встановив, що:

- припинення права власності попереднього власника вже відбулося (08 травня 2019 року за ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 165938204 від 08.05.2019);

- попереднього власника вже знято з реєстраційного обліку 04 липня 2019 року.

Суд наголошує, що відповідач був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою ще до подання позовної заяви, тобто до 02 вересня 2019 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права користування житловим приміщенням припиненим, зняття з реєстрації місця проживання.

Що стосується позовної вимоги про виселення, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України право особи підлягає захисту у суді, якщо воно порушене, невизнане або оспорюване.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач не надав суду будь-яких доказів проживання відповідача у спірній квартирі, що в квартирі розміщене його майно, яке перешкоджає позивачеві здійснювати своє право власності на житло. Відповідно позивач не довів, що право, яке він просить захистити у суді, порушене, невизнане або оспорюване.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.