ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року

м. Харків

справа № 642/5137/20

провадження № 22ц/818/4728/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року в складі судді Пашнєва В.Г. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року клопотання ОСОБА_2 про призначення проведення технічної інвентаризації домоволодіння задоволено, призначено проведення технічної інвентаризації з виготовленням нового технічного паспорту нежитлових приміщень підвалу № 50-54, 1-го поверху № 122-131 і антресолі № 132-140 в житловому будинку літ. «А-12», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; проведення технічної інвентаризації спірного домоволодіння, нежитлових приміщень підвалу № 50-54, 1-го поверху № 122-131 і антресолі № 132-140 в житловому будинку літ. «А-12», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «СІТІТЕХГРУП»; зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні такої інвентаризації та забезпечити доступ до нежитлових приміщень підвалу № 50-54, 1-го поверху № 122-131 і антресолі № 132-140 в житловому будинку літ. «А-12», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказану ухвалу суду 18 червня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 25 червня 2021 року витребувано справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 12 липня 2021 року.

Перевіривши матеріали справи, вважаємо за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року повернути апелянту, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, в якому просив призначити проведення технічної інвентаризації з виготовленням нового технічного паспорту нежитлових приміщень підвалу № 50-54, 1-го поверху № 122-131 і антресолі № 132-140 в житловому будинку літ. «А-12», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; проведення інвентаризації доручити підприємству (організації, установі), що має сертифікованих спеціалістів з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, наприклад, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІТЕХГРУП»; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод при проведенні технічної інвентаризації нежитлових приміщень підвалу № 50-54, 1-го поверху № 122-131 і антресолі № 132-140 в житловому будинку літ. «А-12», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною четвертою статті 84 ЦПК України передбачено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Підстави та порядок забезпечення доказів визначено статтею 116 ЦПК України.

Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Частиною третьою статті 117 ЦПК України передбачено, що за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів у порядку, визначеному статтею 84 ЦПК України, та заяви про забезпечення доказів у порядку, передбаченому статтями 116, 117 ЦПК України, не подавав. Питання щодо забезпечення доказів позивачем перед судом першої інстанції не ставилось.

Також, в клопотанні ОСОБА_2 не зазначено жодної підстави на наявність ризику втрати доказів (документів), про виготовлення якого просив позивач. Ним не надано доказів, що вказані документи у майбутньому не вдасться отримати взагалі. Крім того, до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів.

Разом з тим, у цьому переліку відсутня ухвала про витребування доказів у розумінні статті 84 ЦПК України.

У пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Таким чином, право на апеляційне оскарження ухвал суду учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про задоволення клопотання про витребування доказів), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Аналогічні правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), а також в постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 635/7732/19 (провадження № 61-19460ск20)..

За таких обставин, ОСОБА_3 оскаржила до апеляційного суду ухвалу, яка не підлягала оскарженню окремо від рішення суду по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті б Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 оскаржує ухвалу про задоволення клопотання про витребування доказів, яка згідно чинного законодавства не оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду, вважаємо за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 на Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року повернути ОСОБА_3 .

У разі відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ст. 353, п.4 ч.5 357 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року в складі судді Пашнєва В.Г. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя повернути ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби в Основ`янському районі міста Харкова повернути ОСОБА_1 454,00 грн, сплачених 18 червня 2021 року за квитанцією № 49307 АТ «Ощадбанк» на розрахунковий рахунок UA0020661, отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 оригінали вказаної квитанції та апеляційної скарги з додатками (а.с.107-121), долучити до матеріалів справи їхні копії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина