ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1218/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7168/20 Категорія: 308000000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»;

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

особи, які подали апеляційну скаргу - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради № 250 від 24 травня 2005 року та № 1480 від 31 жовтня 2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси, у тому числі і за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки у вказаному будинку з 2017 року встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання в будинку нарахування за послугу здійснювалися згідно п. 40-49 Правил, а саме пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.

В квартирі АДРЕСА_2 з 01 липня 2020 року встановлено лічильник обліку гарячого водопостачання, тому, згідно п. 20 вищевказаних правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У період до встановлення лічильника обліку гарячого водопостачання у зазначеній квартирі нарахування за послугу здійснювалися згідно п. 21 Правил, а саме згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.

Згідно з інформацією із адресної картки за адресою АДРЕСА_3 , станом на 27 липня 2020 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 з 18 червня 1980 року по теперішній час та ОСОБА_1 з 12 вересня 1986 року по теперішній час.

Відповідачі з січня 2013 року своєчасно та у повному обсязі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 1021 від 17 вересня 2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2020 року становить 61848,56 грн, що підтверджується листом-розрахунком по ОР№ 40416130.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 61848,56 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 15956,28 грн. та 3% річних у розмірі 4489,78 коп., а всього 82294,62 грн. та стягнути у рівних частках судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 47998,21 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 13792,35грн. та 3% річних у розмірі 4115,67грн., а всього 65906 грн. 23 коп.

Рішення суду обґрунтоване тим, що виходячи із розрахунків Черкаської ТЕЦ за період з 01 червня 2013 року по 01 вересня 2020 року утворилась заборгованість відповідачів по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 47998,21 грн., яка і підлягає до солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача.

Крім того, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 13792,35 гривень та трьох процентів річних в сумі 4115,67 гривень у зв`язку із простроченням відповідачами оплати послуг з централізованого опалення за період з 01 червня 2013 року по 01 вересня 2020 року, які підлягають до солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача.

Також суд вказав, що відповідачі, сплативши частково заборгованість за житлово-комунальні послуги надані Черкаською ТЕЦ, перервали позовну давність.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу та просять скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідачів на користь позивача борг за період з 01 жовтня 2017 року по 01 вересня 2020 року в сумі 28210,33 грн, а в іншій частині відмовити.

У апеляційній скарзі вказують, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачі сплачували відповідні суми саме за той місяць, за який здійснено нарахування та позивачем так само зараховано їх за місяць нарахувань, а тому і строки позовної давності не переривалися у зв`язку з частковою оплатою послуг.

Відповідачі вважають, що з них має бути стягнута заборгованість в межах трьохрічного строку до моменту звернення до суду, тобто, з 01 жовтня 2017 року по 01 вересня 2019 року в сумі 28210,23 грн.

Зазначають, що позивач надав недостовірну інформацію, оскільки в листі-розрахунку 3 % річних вказана оплата 10 грудня 2016 року в сумі 319,56 грн, а лист-розрахунок боргу в графі оплата ні за теплопостачання, ні за ГВП таких відомостей не містить.

Також вказують, що в листах-розрахунках інфляційних втрат та 3 % річних деякі суми не відповідають інформації, вказаній у листі-розрахунку заборгованості, тому, на думку скаржників, такі розрахунки не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, відомості, що в них зазначені повними та достовірними, а нараховані суми не підлягають стягненню.

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» подало відзив на апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги в сумі 49131,72 грн, інфляційну складову в сумі 15200,82 грн, 3 % річних в сумі 4212,99 грн, а всього 68545,53 грн, та судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

У відзиві вказує, що здійснення відповідачами оплати за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з урахуванням субсидії, є діями, спрямованими на погашення заборгованості за надані позивачем послуги.

Вважає, що заборгованість слід стягнути за період з січня 2013 року по серпень 2020 року в сумі 49131,72 грн, так як період виникнення боргу станом на 01 січня 2013 року не вказаний і не доведений.

Також зазначає, що відповідачем додано до відзиву розрахунки по нарахуванню за надані послуги опалення та гарячого водопостачання з відображенням помилково зазначеної оплати у грудні 2016 року та розрахунки інфляційних втрат і 3 % річних з урахуванням всіх оплат та перерахунків у зв`язку із аварійним відключенням опалення, гвп тощо.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, ПрАТ «Черкаське хімволокно» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, в тому числі будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаського міськвиконкому від 19 жовтня 2020 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 , отже, є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач.

Стягнення відповідної суми боргу, нарахованих на неї інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України є предметом спору в цій справі.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно частинами 1, 2 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Згідно з частиною 1 статті 901, частиною 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесів чинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивач у справі довів факт надання ним у квартирі відповідачів комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що відповідачами не спростовано. Однак за надані послуги відповідачі, як споживачі, у встановленому порядку не розрахувалися, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі.

У відповідачів, як споживачів таких послуг, виник обов`язок по їх оплаті, що встановлений частиною 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, вказаною нормою права передбачено також обов`язок споживача укласти договір про надання відповідної житлово-комунальної послуги.

Доказів належного погашення заборгованості по оплаті одержаних послуг відповідачі суду не надали.

Посилання скаржників на необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності є безпідставними.

Так, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що згідно із розрахунком заборгованості зі сплати послуг, наданих позивачем, за особовим рахунком № НОМЕР_2 , строк позовної давності перервався частковою сплатою відповідачами заборгованості за надані послуги, а також перерахуванням в рахунок оплати вищевказаних послуг субсидії, яка надається особам при наявності заяви на її отримання.

Твердження відповідачів про те, що ними було частково сплачено лише місячні нарахування, що були зазначені у квитанціях на оплату послуг, колегія суддів оцінює критично.

Так, у наданих відповідачами квитанціях (а.с. 48-51) вказано як суму заборгованості станом на перше число місяця, у якому здійснювалось нарахування, так і суму нарахувань за конкретний місяць. При цьому під графою «всього до сплати», в якій вказано загальну суму заборгованості, міститься графа «Сплачую за ГВП», у якій відповідачі вказували суму сплачених коштів.

Отже судом першої інстанції вірно визначено, що з наданих відповідачами квитанцій не можливо встановити, що сплата послуг, наданих позивачем, була здійснена саме за конкретний місяць, а не на погашення загальної суми заборгованості.

Крім того вказаними квитанціями доведено також те, що відповідачі знали загальну суму заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та не заперечували її розмір, оскільки доказів звернення до позивача з приводу оскарження розміру заборгованості матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 червня 2013 року по 01 вересня 2020 року, згідно із розрахунками, наданими позивачем (а.с. 84-88), у зв`язку з тим, що строк позовної давності для звернення до суду із такими вимогами перервався частковою сплатою відповідачами суми заборгованості.

Також суд першої інстанції вірно вирішив, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача у справі нараховані на суму заборгованості у порядку статті 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції і в цій частині слід залишити без змін. Так, в апеляційній скарзі відповідачі вказують на неправильність розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних, наданих позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції у зв`язку із невідповідністю суми боргу у деяких місяцях.

Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додано розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням зауважень, викладених у апеляційній скарзі.

Водночас, після проведення вказаних розрахунків сума інфляційних втрат збільшилась із 13792,35 грн, стягнутих судом першої інстанції, до 15200,82 грн, а 3 % річних - із 4115,67 грн - до 4212,99 грн (а.с.142-146).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подавали відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 апеляційний суд відповідно до статті 367 ЦПК України, вважає, що рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню в частині стягнення компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року - без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» не подавало апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року, тому вимога у відзиві на апеляційну скаргу про скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги в сумі 49131,72 грн, інфляційної складової в сумі 15200,82 грн, 3 % річних в сумі 4212,99 грн, а всього 68545,53 грн, та судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, не відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді