Справа № 234/2709/21
Провадження № 2/234/2209/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Берліна А.Д., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку у порядку набувальної давності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 26.02.2021 року звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на частину житлового будинку у порядку набувальної давності, а саме на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтувала наступним. Її дідусеві - ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Одночасно із ним помер, також, її (позивача ОСОБА_4 ) батько - ОСОБА_5 . Після смерті дідуся відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок. У встановлений законом строк із заявами про прийняття спідщини до нотаріальної контори звернулися позивач по справі та її дядько - син померлого дідуся - ОСОБА_6 . Останній був громадянином РФ, мешкав у Республіці Башкортостан та помер там ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво про право на спадщину після смерті його батька - ОСОБА_3 він не отримав за життя. Родини у нього не було. Рішенням Краматорського міського суду від 31.07.2020 року за нею визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Таким чином, за її померлим дідусем залишилася Ѕ частина вказаного будинку. З 22.12.2010 року вона разом із матір`ю проживає у даному будинку, провела там ремонтні роботи, підтримує його у належному стані, користується комунальними послугами за вказаною адресою та сплачує їх. Вважає, що вона добросовісно, відкрито та безперервно протягом більше 10 років користується та володіє будинком з господарськими надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в якому Ѕ частина належить її дідусеві ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а друга частина належить їй за рішенням суду. Таким чином, наявні законні підстави для визнання за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково суду поянила, що в 2010 році після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, її дядько ОСОБА_6 виїхав до Російської Федерації. За свідоцтвом про право на спадщину він не приїздів та не отримував його. Їй відомо, що він мав двох дітей, однак зв`язку з ними вона не підтримує та їх місце проживання їй невідоме. Позовні вимоги просить задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. В задоволенні позову просить відмовити.

Вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 08.12.1971р. р/№ 7978.

ОСОБА_3 мав двох синів: ОСОБА_5 (батько позивача по справі) та ОСОБА_6 (дядько позивача по справі.).

Згідно свідоцтв про смерть НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 померли ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач по справі ОСОБА_1 та її дядько ОСОБА_6 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину не отримав та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Уфа, РФ.

На підставі рішення Краматорського міського суду від 31.07.2020 року у справі № 234/21022/19 за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Інша Ѕ частка вказаного будинку зареєстрована за дідусем позивача - ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що з 22.12.2010 року вона разом із матір`ю проживає у даному будинку, провела там ремонтні роботи, підтримує його у належному стані, користується комунальними послугами за вказаною адресою та сплачує їх. Вважає, що вона добросовісно, відкрито та безперервно протягом більше 10 років користується та володіє будинком з господарськими надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в якому Ѕ частина належить її дідусеві ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а друга частина належить їй за рішенням суду. Таким чином, наявні законні підстави для визнання за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку за набувальною давністю.

З даним твердженням позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не може вважатися володільцем, який добросовісно заволодів спірним майном, оскільки їй було відомо про те, що її дядько ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, тобто реалізував свої спадкові права.

Крім того, відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Саме такий висновок міститься у постанові ВС від 15.07.2020 у справі № 355/340/17-ц.

Позивачу було відомо, що її дядько прийняв спадщину після смерті батька, що виключає складову добросовісності як одну з підстав для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

На підставі вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.259, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку у порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Повний текст рішення складений 26.05.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець