Справа № 536/694/19
Провадження № 4-с/536/3/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі головуючої судді Даніліної Ж.О. за участю секретаря судового засідання Таран І.О., за участю представника заявника ОСОБА_1 , представника Кременчуцького районного ВДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Бєлової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області із вказаною скаргою, де просить суд зняти арешт з коштів заявника, накладений постановою заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Комаревцева С.І. про арешт коштів боржника від 23 вересня 2020 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять ОСОБА_2 від військової частини НОМЕР_1 як заробітна плата на рахунок IBAN НОМЕР_2 , який відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

Свої вимоги скаржник мотивував наступним. Так, на виконанні Кременчуцького ВДВС перебуває виконавче провадження № 62213708 з виконання виконавчого листа, виданого Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Перше кредитне товариство» заборгованості в сумі 124641,61 грн. 23 вересня 2020 року державним виконавцем Кременчуцького ВДВС заступником начальника Відділу Комаревцевим С.І. було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на усіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, які буде відкрито після винесення постанови державного виконавця , окрім коштів, які містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом. У результаті цього було арештовано рахунок на ім`я ОСОБА_2 IBAN НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», на який нараховується заробітна плата останнього. Заявник указує, що, починаючи з 31 травня 2017 року він офіційно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (пункт постійної дислокації м.Володимир-Волинський Волинської області)та на зазначений рахунок зараховується заробітна плата ОСОБА_2 , інших доходів він не має.

23 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 у розмірі 20 % до повного погашення заборгованості. Заявник звертався до начальника Кременчуцького районного ВДВС з проханням скасувати постанову державного виконавця підпорядкованого їй відділу ДВС, однак отримав роз`яснення про те, що арешт може бути знятий лише в судовому порядку.

На думку скаржника, накладення арешту на рахунки, які призначені для виплати пенсії, заробітної плати грубо порушує конституційні права громадян у частині щодо своєчасного отримання винагороди за працю та вільного розпорядження своїм майном. Окрім того, як зазначає скаржник у своїй скарзі не підлягають арешту в порядку, встановленому Законом «Про виконавче провадження» кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, а рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати є саме такими рахунками і виокремлення таких рахунків належить до повноважень державної виконавчої служби. На обгрунтування скарги також посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19.

Окрім того, як вказав скаржник, рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості фактично виконується, оскільки із заробітної плати боржника відраховується 20 % в рахунок таких стягнень, отже зняття арешту з рахунку ОСОБА_2 не буде перешкоджати подальшому виконанню судового рішення.

Представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Ніколаєва Ю.В. в судовому засіданні скаргу підтримала з наведених у ній підстав, просила суд постановити ухвалу, якою зняти арешт з коштів ОСОБА_2 , накладений постановою заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) Комаревцева С.І. про арешт коштів боржника від 23 вересня 2020 року у частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Військової частини НОМЕР_1 як заробітна плата, на рахунок боржника, який відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

Представник Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) Бєлова Т.І. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні скарги. У своїх запереченнях представник суб`єкта оскарження посилалась, зокрема, на той факт, що державний виконавець при накладенні арешту діяв у спосіб та у межах повноважень, наданих законодавством з метою вжиття заходів для виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» не може бути накладено арешт на кошти на рахунках зі спеціальним режимом використання. При цьому, зокрема, банк, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

При цьому, у постанові державного виконавця, було вказано про те, що накладається арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, окрім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику. У наданій довідці баку вказано, про те, о рахунок може бути використаний для будь-яких інших відрахувань, що унеможливлює дефініювання рахунку як такого, що має спеціальний режим використання.

Стягувач за виконавчим провадженням кредитна спілка «Перше кредитне товариство» в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Заінтересована особа АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Згідно частини 2 статті 450 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши представника скаржника ОСОБА_1 , представника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) Бєлову Т.І., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в Кременчуцькому районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебуває виконавче провадження 62213708 з виконання виконавчого листа, виданого 7 травня 2020 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Перше кредитне товариство» заборгованості в сумі 124541,61 грн.

1 червня 2020 року постановою старшого державного виконавця відкрито вказане вище виконавче провадження.

23 вересня 2020 року заступником начальника Кременчуцького районного ВДВС Комаревцевим С.І. винесено постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 128327, 23 грн.

23 вересня 2020 року заступником начальника Кременчуцького районного ВДВС Комаревцевим С.І. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , який отримує дохід від Військової частини НОМЕР_1 та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20 % щомісячно до виплати суми боргу в розмірі 128327, 23 грн.

На звернення ОСОБА_2 до начальника Кременчуцького районного відділу ДВС щодо зняття арешту з грошових коштів на рахунку боржника, було надано відповідь за вихідним номером 675 від 8 січня 2021 року, з роз`ясненнями про те, що неможливо зняти арешт з грошових коштів боржника, оскільки відсутні підстави для цього з вичерпного їх переліку, передбаченого чинним законодавством.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 30 вересня 2020 року ОСОБА_2 має у даній банківській установі картку НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , останній отримує на вказаний рахунок зарплатні виплати від військової частини.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Відповідно до статті 56 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року по справі № 756/1927/16-ц.

Як достовірно встановлено судом, постановою заступника начальника Кременчуцького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Комаревцева С.І. від 23 вересня 2020 року накладено арешт на грошові кошти , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2 , зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «Приватбанк», який відкритий на ім`я ОСОБА_2 та використовується для виплати йому заробітної плати військовою частиною НОМЕР_1 .

Зі змісту постанови державного виконавця від 23 вересня 2020 року про арешт коштів боржника, вбачається, що державним виконавцем визначено банківським установам порядок її виконання із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ КБ «Приватбанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначити статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок № НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітна плата), та набули статусу вкладу, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для зняття арешту з рахунку боржника ОСОБА_2 .

Стосовно посилань представника скаржника на порушення права боржника ОСОБА_2 на отримання заробітної плати у зв`язку з накладенням решту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку у АТ КБ «Приватбанк», суд вважає їх необгрунтованими з огляду на таке.

Так, статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому у даному випадку не порушується його право на отримання заробітної плати.

Також, суд відхиляє посилання скаржника та його представника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 916/73/19 від 27 червня 2019 року з тих підстав, що правовідносини у вказаній вище справі стосувались накладення арешту на рахунки юридичної особи роботодавця - боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, а у даній справі правовідносини стосуються питання накладення арешту на рахунок фізичної особи - боржника, призначений для отримання особистих коштів, зокрема, заробітної плати.

Доводи представника скаржника щодо того, що внаслідок зняття арешту з грошових коштів не буде створено перешкод для подальшого виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем звернено стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 у розмірі 20 % до повного погашення заборгованості судом не приймаються до уваги, оскільки сам по собі факт звернення стягнення на заробітну плату боржника не підтверджує наявності підстав для зняття арешту з грошових коштів на його рахунку у банківській установі.

Враховуючи викладене вище, а також те, що як встановлено судом, відсутні законні підстави для зняття судом арешту з грошових коштів на рахунку ОСОБА_2 , відкритому у АТ КБ «Приватбанк», у задоволенні скарги ОСОБА_2 про зняття арешту з грошових коштів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2021 року.

СуддяЖ. О. Даніліна