Ухвала

12 липня 2021 року

м. Київ

справа № 161/7691/20

провадження № 61-10239ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним вище позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні тонкокаркасною спорудою (ангаром), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101, які чиняться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , шляхом, а саме: зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від воріт на територію та ключі від усіх вхідних дверей (воріт) до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що по АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 та її представникам перешкоди у вільному доступі до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що по АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року змінено, виключивши з четвертого абзацу резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року словосполучення «та її представникам». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, яка не відповідає загальним вимогам щодо форми і змісту касаційної скарги, визначеним статтею 392 ЦПК України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

За таких обставин, слід вважати, що використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів у поданих до суду документах й у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Аналогічного висновку дійшов й Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

З огляду на зміст поданої касаційної скарги Верховний Суд констатує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неодноразово використовують образливі висловлювання на адресу учасників судового процесу,виконавчої та судової гілок влади, суддів у цілому, також суддів Луцького міськрайонного суду Волинської області та Волинського апеляційного суду зокрема, які виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що неприпустимо при оформленні касаційної скарги.

За правилами частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин Верховний Суд визнає подання такої скарги виявом неповаги до суду та допущення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зловживання їх процесуальними правами, а відтак й наявність підстав для залишення без розгляду цієї касаційної скарги на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Аналогічна позиція міститься й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, в ухвалі від 14 червня 2019 року у справі № 9901/324/19 та ухвалах Верховного Суду від 16 квітня 2021 року у справі № 727/11669/17, від 11 червня 2020 року у справі № 758/3884/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 752/11084/19.

Зазначене не позбавляє скаржників права, за наявності належних підстав подати касаційну скаргу на судові рішення, добросовісно користуючись своїми процесуальними правами, тобто керуючись завданням цивільного судочинства, не використовуючи образливі висловлювання, виявляючи повагу до суду, учасників судового процесу та виконуючи інші вимоги чинного законодавства України.

Керуючись статтями 2, 44, 260, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян