Справа № 338/1383/20
Провадження № 22-ц/4808/356/21
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене суддею Рибкою Л.Я. 15 січня 2021 року в селищі Богородчани у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, або надає її періодично у недостатньому розмірі. Разом з тим позивачу відомо, що відповідач виїжджав у Чехію на роботу, а на час подання позову працював у автосервісі.

З огляду на наведене просила позов задовольнити та стягувати з відповідача в свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 5000 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття.

Рішенням Богородчанського районного суду від 15 січня 2021 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах сплати платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що при вирішенні справи були допущені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На його думку суд прийшов до помилкового висновку, що він може надавати аліменти у розмірі 2 500 грн.

Так, на даний час він не працює, що підтверджується копією його трудової книжки з записами.

Апелянт зазначає, що він пропонував позивачу надавати утримання дитини у натуральній формі, тобто одягом, їжею, тощо, оскільки не мав та не має довіри до позивача та не впевнений, що оплачені ним кошти будуть спрямовані на утримання сина.

Крім того зазначає, що при ухваленні рішення суд повинен був врахувати матеріальне становище відповідача, яке на даний час не є задовільним. Вважає за можливе оплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1200 грн. щомісячно.

Просить змінити рішення Богородчанського районного суду від 15 січня 2020 року скасувати частково та змінити в частині розміру аліментних платежів, встановивши аліменти в розмірі 1200 грн щомісячно.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував всі обставини справи. Вказує, що у відповідача у користуванні перебуває три автомобілі та він за власні кошти придбав будинок для своїх батьків, що свідчить про його задовільне матеріальне становище. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував інтереси дитини, матеріальне становище сторін та покладення обов`язку утримувати дітей однаковою мірою на матір та батька, у зв`язку з чим вважав доцільним присудження аліментів в сумі 2500,00 грн. на неповнолітнього сина щомісячно.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони у справі з 28.01.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.01.2014 року (а.с. 3).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року відповідач ОСОБА_1 є батьком народженого у шлюбі з ОСОБА_2 сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1612/02-19 від 11.12.2020 року, виданої Солотвинською селищною радою Богородчанського району Івано-Франківської області, неповнолітня дитина сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 у будинку її батьків (а.с. 8).

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 15.06.2012 року останній офіційно не працевлаштований (а.с. 24).

Також відповідачем до суду апеляційної інстанції подано довідки Солотвинської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області №116 від 28.01.2021 року та №219 від 11.02.2021 року, відповідно до яких ОСОБА_3 1993 р.н. зареєстрований та проживає у будинку своїх батьків, згідно трудової книжки на даний час не працює (а.с. 54-55).

В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

При цьому, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів в сумі 2500,00 грн. щомісячно на дитину.

Твердження апелянта про те, що за своїм матеріальним становищем він не має можливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2500,00 грн., є необґрунтованими.

Суд не приймає до уваги надану апелянтом довідку про відсутність у нього роботи як підставу для стягнення аліментів у меншому розмірі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько дитини є молодою особою працездатного віку, інших осіб на його утриманні немає, може працювати, а тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню своєї малолітньої дитини і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення можливості нормального розвитку дитини, виходячи з мінімального рекомендованого розміру аліментів, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України.

Таким чином відсутність стабільного доходу у відповідача не позбавляє його обов`язку утримувати дитину.

При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керувався інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Доводи відповідача про те, що він оплачував спільний відпочинок дружини та дитини у 2020 році та проводив ремонтні роботи у будинку її батьків на правильність висновків суду першої інстанції також не впливають.

Будь-які інші докази, які б впливали на змогу апелянта сплачувати аліменти у визначеному оскаржуваним судовим рішенням розмірі, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 15 січня 2021 року без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.