Справа № 167/1124/20 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/222/21 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

представника позивача Мельник В.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до договору про надання банківських послуг (за заявою від 13 січня 2014 року) ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, надавши останньому можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У порушення закону та умов договору ОСОБА_3 свої зобов`язання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 30 вересня 2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 6609,15 грн. за тілом кредиту. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина і спадкоємцями ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Просить стягнути з відповідачів, як спадкоємців позичальника, в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 6609, 15 гривень.

Заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 дочкою позичальника, при тому що відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про відмову від спадщини.

Однак повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до підписаної ОСОБА_3 анкети-заяви від 13 січня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було фактично укладено договір про надання банківських послуг.

Згідно з поданим позивачем розрахунком станом на 30 вересня 2019 року банк стверджує про наявність заборгованості у ОСОБА_3 по кредитному договору від 13 січня 2014 року в сумі 6609,15 грн. за тілом кредиту.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 квітня 2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Рожищенської нотаріальної контори.

Копією листа приватного нотаріуса Рожищенського нотаріального округу Павлюк Р.П. від 29 квітня 2020 року № 96/02-14 стверджено, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена спадкова справа. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК України.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231цього Кодексу).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій ст.1268, ст. 1269 ЦК України.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 - дружина позичальника, яка скористалась своїм правом, передбаченим ст.1270 ЦК України та подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ( а.с. 76) та дочка ОСОБА_1 ..

У довідці Залісіцівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, яка міститься в матеріалах спадкової справи, що витребовувалась судом першої інстанції, зазначено, що згідно з записом у погосподарській книзі № 1 за 2018 рік сільської ради значиться господарство ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 до дня смерті проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 , дочкою, онуками, зятем, які були зареєстровані та проживали разом із спадкоємцем ( а.с. 78).

З копії паспорта відповідача ОСОБА_4 вбачається, що її місцем реєстрації є АДРЕСА_1 ( а.с. 89).

Довідкою Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 03 листопада 2020 року № 816 про реєстрацію місця проживання підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 де й фактично проживає ( а.с. 75).

Таким чином в матеріалах цивільної справи наявні належні докази того, що відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги прийняла спадщину після смерті позичальника, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, як це передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Крім того, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , стверджувала, що на час смерті батька ОСОБА_3 вона разом з ним проживала та була зареєстрована. Фактично визнаючи заявлені банком вимоги, відповідач вказувала, що прийнявши спадщину після смерті батька, вона не отримала свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю фінансів на оформлення необхідних документів.

Зважаючи на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи письмові докази, колегія суддів вважає помилковими висновку суду першої інстанції про не доведення позивачем факту прийняття відповідачем ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 ..

До спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 входить: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ; неприватизована земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою; земельна частка (пай), що належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ № 111091 у розмірі 2,355 га.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідачів позивачем було скеровано листи - претензії про необхідність погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором б/н від 13 січня 2014 року в розмірі 6609,15 гривень. ( а.с. 44,45).

На підтвердження позовних вимог, позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за цим договором, копію анкети-заяви, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів та копію паспорта відповідача та копію паспорта відповідача (а.с. 10-33).

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з спадкоємців боржника заборгованості за кредитним договором від 13 січня 2014 року в розмірі 6609,15 грн., які позивачем названі тілом кредиту.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Судом встановлено, що 13 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.14).

В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_3 погоджується, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді

Разом із тим, зазначена анкета-заява взагалі не містить жодних істотних умов договору, а саме будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, умов щодо нарахування процентів та пені, процентної ставки, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 14).

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів по обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником (а.с. 15).

Наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг ОСОБА_3 не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Тарифи про умови кредитування з використанням кредитних карток, не підписані позичальником, крім того в заяві-анкеті відсутні відомості про вид картки, яка була видана спадкодавцю, а банком не зазначено якою кредитною карткою користувався ОСОБА_3 не зазначено строк дії договору.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала на мінливість Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було збільшено кредитний ліміт 13 січня 2014 року до 5700 гривень, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанку», яка була подана до апеляційного суду, останній строк дії картки, яка була видана позичальнику до липня 2021 року ( а.с. 19).

З виписки про рух коштів по рахунку позичальника вбачається, що ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, шляхом зняття коштів, оплати товарів і послуг за допомогою кредитної картки. Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 також вказувала, що батько користувався кредитною карткою та періодично її поповнював.

Аналізуючи надану позивачем виписку про рух коштів за кредитним договором ОСОБА_3 , колегія суддів встановила, що ОСОБА_3 фактично було використано 20479,25 гривень кредитних коштів, а погашено 27476,25 гривень.

З виписки про руху коштів по рахунку вбачається, що банком здійснювалось списання коштів боржника зокрема: на погашення процентів та штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи право таких списань в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 січня 2014 року банк посилався на Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як за позицією банку є невід`ємними частини укладеного кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів ОСОБА_3 , був ознайомлений і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо штрафних санкцій та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З врахуванням викладеного відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді тіло кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про тіло кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи суму коштів, які ОСОБА_3 отримав та повернув, а також розмір заборгованості по тілу кредиту, апеляційний суд вважає, що у позичальника перед банком відсутня заборгованість за тілом кредиту, оскільки відсотки та штрафні санкції банком не підтвердженні, а тому такі не підлягають до перерахунку.

Банком не доведено наявності у ОСОБА_3 перед позивачем заборгованості за кредитним договором б/н від 13 січня 2014 року у заявленому розмірі, а тому відсутні підстави для стягнення такої заборгованості з спадкоємців померлого.

Звертаючись до суд з даним позовом саме на позивачу лежить обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з спадкоємців зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення в цій частині з ухваленням нового судового рішення, про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: