Номер провадження: 22-ц/813/7842/21
Номер справи місцевого суду: 508/268/20
Головуючий у першій інстанції Банташ Д.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

встановив:

18.03.2020 року позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк»), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заяві про приєднання № 525336016 від 13.09.2018 р. до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13.09.2018 року ОСОБА_1 , згідно заяви № 525336016 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка діяла на день підписання заяви про приєднання.

За повідомленням про умови кредитування позичальнику ОСОБА_1 встановлено кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 53200,00 гривень, з можливим подальшим збільшенням ліміту до 250000, 00 гривень, строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 38 % річних.

Згідно умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 20.02.2020 року за ним утворилася заборгованість в сумі 81097,56 гривень, з яких: 49666,69 гривень - основний борг по кредиту, 21072,09 гривень проценти за користування кредитом, 493,35 гривень комісія, 4736,07 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу, 3171,79 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 849,28 гривень - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 462,90 гривень - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 417,82 гривень - витрати від інфляції, за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Оскільки, відповідач в добровільному порядку не сплатив заборгованість, то позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Зважаючи на викладене, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість в сумі 81097,56 грн. та судові витрати у вигляді судового збору для забезпечення розгляду справи в розмірі 2102 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2020 року позов АТ «Ощадбанк» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), в розмірі 79 139 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сто тридцять дев`ять гривень 99 копійок), із яких: 49666,69 грн. - основний борг по кредиту, 21072,09 грн. проценти за користування кредитом, 493,35 грн. комісія, 4736,07 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу, 3171,79 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог АТ «Ощадбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» ставить питання про скасування рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2020 року, в частині стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 462,90 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 417,82 грн. - витрати від інфляції, за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 849,28 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 462,90 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 417,82 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 227,57 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 19.07.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 19.07.2021 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року, згідно яких розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалою суду від 15.06.2021 року та відбувся 19.07.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов АТ «Ощадбанк» суд виходив із того, з урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України і не виконав належним чином умов кредитного договору

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви № 525336016 від 13.09.2018 р. про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, відповідач ОСОБА_1 приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка діяла на день підписання заяви про приєднання.

Підписанням цієї Заяви про приєднання відповідач беззастережно підтвердив, що на момент укладення Договору він ознайомився з повним текстом Договору, в тому числі додатками до Договору та Тарифами, повністю зрозумів його зміст та погоджується з усіма умовами Договору, а також отримав примірник Договору.

Відповідно до Заяви про приєднання і умов Договору, Банк відкриває на ім`я Клієнта поточний рахунок в українській гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою.

Поточний рахунок № НОМЕР_1 (який в подальшому було змінено на рахунок НОМЕР_2 ) в українській гривні відкрито на умовах Тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» та видано ОСОБА_2 платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН-конверт до неї.

За повідомленням про умови кредитування Позичальнику встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту) на рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 53 200,00 грн., з можливим подальшим збільшенням кредитної лінії (кредитного ліміту) до 250 000,00 грн., строком на 60 місяців.

Відповідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.525 ЦК України регламентується недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання; відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору, зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1ст.1054 ЦК України), а відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Колегія суддів вважає посилання відповідача в апеляційній скарзі на невірне застосування судом ст. 625 ЦПК України помилковим і таким, що протирічить діючому законодавству.

Так, заявник апеляційної скарги посилається на те, порушення передбачені ст. 625 ЦПК України, за своєю правовою природою є відшкодування кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів які підлягають сплаті за користування грошовими коштами , що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими Кредитним договором, з посиланням на практику судів касаційної інстанції колегія суддів вважає його безпідставним, з огляду на наступне.

Разом з тим, представником позивача не було враховано, що ст. 625 ЦК України має 2 частини, ним не було надано розрахунку, з якого би вбачалось на якій підставі він просить стягнути 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, та не було враховано, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду, строк виконання кредитних зобов`язань не сплив, та діє до липня 2023 року, що підтверджується відповідною довідкою

Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтями 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати, чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева