РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/1197/20

Провадження № 22-ц/4815/598/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В. Хилевича С. В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Південне міжрайонне управління водного господарства,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Південного міжрайонного управління водного господарства на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Левчук В. В. м. Костопіль о 16:40, повний текст складено 01.02.2021

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Південного міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовала тим, що працювала у відповідача з 1982 року на посадах техніка-гідротехніка, інженера-гідротехніка, провідного інженера, начальника Костопільської експлуатаційної дільниці. Наказом №33-Ос від 06.05.2020 її звільнено з посади із 07.05.2020 року у зв`язку із скороченням чисельності штату. Вважає своє звільнення незаконним, через порушення відповідачем ч. 2 ст. 40, ст. 42 , ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки їй було запропоновано інші посади при скороченні чисельності і штату працівників, вона погодилась обійняти такі посади, однак відповідач прийняв інших осіб, яким надано перевагу. Відповідач не врахував, що вона мала переважне право перед іншими на працевлаштування на вакантні посади. Просить визнати незаконним та скасувати п.43 наказу №33-Ос від 06.05.2020, поновити її на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці з 07.05.2020, стягнути з Південного міжрайонного управління водного господарства середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до Південного міжрайонного управління водного господарства (далі Південне МУВГ) задоволено. Визнано незаконним та скасувано пункт 43 наказу Південного МУВГ №33-Ос від 06.05.2020 «Про звільнення у зв`язку зі скороченням штату». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного МУВГ з 08 травня 2020 року. Стягнуто з Південного МУВГ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.05.2020 року по 26.01.2021 року у розмірі 51713 гривень 51 копійка, без виключення сум на податки, збори та обов`язкові платежі, справляння і сплата яких є обов`язком роботодавця, 5400 грн. витрат на професійну правничу допомогу та в дохід держави 840,80 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Костопільської експлуатаційної дільниці Південного МУВГ та стягнення середньої заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Південне МУВГ подало апеляційну скаргу. У своїй апеляційній скарзі відповідач покликається на те, що у ОСОБА_1 не було переважного права на залишення на роботі і суд дійшов хибного висновку про незаконність звільнення. На підприємстві дійсно мало місце скорочення чисельності працівників. Судом першої інстанції підтверджено, що при звільненні позивачки дотримані вимоги ч. 1 ст. 40 та ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Роботодавець вчасно за два місяці попередив позивачку про наступне вивільнення та запропонував вакантні посади на вибір від яких вона відмовилась, що підтверджує її свідоме небажання продовжувати працювати. Висновок суду про недотримання при звільнення ст. 42 КЗпП України є безпідставним, оскільки при вивільненні працівників і зв`язку із змінами в організації виробництва в першу чергу підлягає кваліфікація та продуктивність праці. І лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації вирішується питання хто може залишитись на роботі.

Наказом начальника Південного МУВГ від 28.02.2020 року № 39-В затверджено склад комісії для визначення працівників, що мають переважне право на зайняття посад. Вказана комісія провела порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці, надала оцінку кожному працівнику, який підлягав звільненню. Рішення приймалось в процесі обговорення якості, продуктивності, кваліфікації і всіх обставин цих у сукупності. Суд не врахував пояснення допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили неналежне ставлення позивачки до своїх службових обов`язків. Звільнення позивачки відбулося за згоди профкомітету, протокол засідання якого є у матеріалах справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від позивачки. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційні скарги безпідставні. Просить рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_1 працювала в Рівненському управлінні осушувальних систем з 26.07.1982 року (у подальшому перейменовувалось/реорганізовувалось на Костопільське управління водного господарства, Рівненське міжрайонне управління водного господарства) на різних посадах: техніка, техніка-гідротехніка, інженера-гідротехніка, провідного інженера-гідротехніка, начальника Костопільської експлуатаційної дільниці.

Листом Рівненського міжрайонного управління водного господарства №04/647 від 26.12.2019, на підставі листа Державного агентства водних ресурсів України від 19.12.2019 №7520/4/7/11-19, листа Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області від 21.12.2019 №11/1345 повідомлено голову профспілкового комітету первинної профспілкової організації Рівненського міжрайонного управління водного господарства про можливе вивільнення з 01.04.2020 працівників Рівненського МУВГ та запропоновано провести консультації з питань скорочення чисельності та штату працівників управління.

Наказом Державного агенства водних ресурсів України від 28.01.2020 №68 перейменовано Рівненське міжрайонне управління водного господарства у Південне міжрайонне управління водного господарства. Наказом Державного агенства водних ресурсів України від 27.02.2020 № 175 реорганізовано Дубенське міжрайонне управління водного господарства шляхом приєднання до Південного міжрайоння управління водного господарства.

Наказом Південного МУВГ від 21.02.2020 №34-В з 01.05.2020 року введено в дію штатний розпис на 2020 рік із загальним фондом у кількості 303,50 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 1003432 грн. Введено в дію з 01.05.2020 штатний розпис на 2020 рік із спеціальним фондом у кількості 96,75 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 330613 грн.

Наказом Південного МУВГ від 28.02.2020 №38-В «Про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення працівників» наказано підготувати попередження та за два місяці письмово повідомити працівників Південного міжрайонного управління водного господарства про зміну структури управління, зміну істотних умов праці та можливе їх вивільнення з 01.05.2020 року. З наказом позивачка була ознайомлена.

04.03.2020 відповідач надіслав позивачу попередження за №11/305 про зміну структури управління, зміну істотних умов праці та про вивільнення з посади начальника Костопільської ЕД з 05.05.2020 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З попередженням ОСОБА_1 ознайомлена 04.03.2020 року.

Одночасно з попередження, позивачці запропоновано дві штатні одиниці провідного інженера-гідротехніка, одна штатна одиниця інженера-гідротехніка І категорії. Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивачка спочатку написала заяву про переведення, однак згодом відмовилась займати запропоновані їй посади.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про незаконне звільнення, ОСОБА_1 вказувала на порушення роботодавцем ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки при звільненні її за п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу відповідач не запропонував їй іншу роботу, та на порушення ст.42 КЗпП України так, як відповідачем не враховано її переважне право перед іншими працівниками на залишення на роботі при скороченні чисельності та штату.

Відповідно до частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Встановивши, що у Південному МУВГ дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, запропоновано всі вакантні посади на момент звільнення, від яких вона відмовилася, суд першої інстанції у своєму рішенні зробив висновок, що звільнення ОСОБА_1 проводилась із дотриманням вимог ч.2 ст.40, ч.1 ст.49-2 КЗпП України, які передбачають, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ч.1 ст.40, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, а про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Висновок відповідає вимогам норм трудового права. З таким висновком суду першої інстанції сторони погодились і рішення в частині цих висновків до апеляційного суду не оскаржували.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вказав, що роботодавцем, при звільненні ОСОБА_1 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не враховано щонайменше три передбачені законом підстави для переважного права на залишення останньої на роботі, чим порушені роботодавцем вимоги ст.42 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком не погоджується, виходячи із слідуючого.

Заперечуючи проти висновку про недотримання при звільненні положень ст.42 КЗпП України, відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що наказом начальника Південного МУВГ від 28.02.2020 року № 39-В затверджено склад комісії для визначення працівників, що мають переважне право на зайняття посад. Вказана комісія провела порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці, надала оцінку кожному працівнику, який підлягав звільненню. Рішення приймалось в процесі обговорення якості, продуктивності, кваліфікації і всіх обставин цих у сукупності.

За положеннями частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частини друга, третя статті 42 КЗпП України визначають обставини, які мають враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Відповідно до штатного розпису Рівненського МУВГ станом на 01.01.2020 року була одна штатна одиниця начальника дільниці Костопільської експлуатаційної дільниці, яку обіймала позивачка і ця посада у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці була скорочена, що підтверджується штатним розписом Південного МУВГ станом на 1 травня 2020 року.

Переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Встановивши, що у даному спорі мало місце скорочення посади начальника дільниці Костопільської експлуатаційної дільниці, яку обіймала позивачка і яка була єдиною у штатному розписі Рівненського МУВГ, суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин положення статті 42 КЗпП України.

Разом із тим, повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Зазначене міститься у роз`яснення абз. 4 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року (з подальшими змінами).

Оскільки порушень ст. 42 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 не було допущено, її звільнення проведено у відповідності до положень КЗпП України, позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підглягають.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, апеляційна скарга містить обґрунтувані доводи, які заслуговують на увагу, і які спростовують висновки суду першої інстанції, тому, на переконання апеляційного суду, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1. ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Південного міжрайонного управління водного господарства задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року скасувати.

У задоволенні позов ОСОБА_1 до Південного міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено «21» липня 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. В. Боймиструк