Номер провадження: 22-ц/813/4046/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач Виконавчий комітет Одеської міської ради,

третя особа Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну Департаменту міського господарства Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року у складі судді Чернявської Л.М.,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа: Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення вартості однокімнатної квартири, площею 40 кв.м. в Суворовському районі м. Одеси в розмірі 675 000 грн. для придбання однокімнатної квартири в Суворовському районі м. Одеси.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (довічно), а її неповнолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід дитинства. Позивачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Даний будинок перебуває на балансі органів місцевого самоврядування, наразі його визнано ветхим та таким, що знаходиться в зоні підтоплення. Проте, Одеська міська рада не здійснює заходів щодо відселення та надання житла позивачу та її дочці, що в силу положень статтей 30, 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» входить до власних повноважень виконавчого органу міської ради.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року, відмовлено в задоволені позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що порядок та розмір надання грошової компенсації за належні їм для отримання приміщення визначається Кабінетом Міністрів України в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік, головним розпорядником коштів на фінансування будівництва (придбання) житла. Оскільки такі кошти розпорядником органу місцевого самоврядування не виділялись, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2017 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

08 лютого 2019 року позивач змінила позовні вимоги та просила зобов`язати Виконавчий комітет Одеської міської ради виділити їй та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 квартиру з комунального житлового фонду, загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , для постійного проживання.

Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є інвалідом другої групи (довічно) та її неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід з дитинства, тому вони є особами, які потребують соціального захисту з боку держави. Позивач зазначила, що проживає з дочкою в умовах, які не відповідають санітарним нормам і є небезпечними для життєдіяльності. У 2017 році, вони звернулися до Одеського міського голови з клопотанням про надання житла для тимчасового проживання у зв`язку з неможливістю проживання в умовах небезпечних для життя. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017 №266 внесено зміни до рішення виконавчого комітету ОМР від 23.02.2017 №43, яким надано житлове приміщення ОСОБА_1 з фонду житла для тимчасового проживання. 17.08.2017 між ОСОБА_1 , як наймачем, наймодавцем Департаментом міського господарства та балансоутримувачем ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» укладено тристоронній договір найму житлового приміщення з фонду ЖТП №7, відповідно до умов якого ОСОБА_1 та її донька, отримали у тимчасове користування житло на строк до 26.07.2018, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У 2018 році строк тимчасового проживання продовжено. Рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради продовжено строк проживання сім`ї позивача. На теперішній час, позивачі переселені у небезпечне для життя місце проживання лише тимчасово. Позивачі стверджують, що надання житла для тимчасового проживання, вирішує питання безпечного проживання лише на певний час. Позивачі посилаються на неможливість повернення до колишнього місця проживання та придбання житла для постійного проживання іншим шляхом.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Виконавчий комітет Одеської міської ради виділити ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 квартиру із комунального житлового фонду, загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , для постійного проживання. Встановлено порядок виконання судового рішення, шляхом виключення житлового приміщення, загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , з фонду для тимчасового проживання, у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому його використанні.

Не погодившись рішенням суду, Департамент міського господарства Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи рішення судом в порушення вимог ст.ст. 50,51 ЦПК України не долучено Департамент міського господарства Одеської міської ради співвідповідачем у даній справі, оскільки в даному випадку вбачається процесуальна співучасть з виконавчим комітетом ОМР; квартира, яка судом виділена позивачу, відповідно до п.1 акту приймання передачі від 23.03.2017 була передана Департаменту міського господарства ОМР; вказані житлові приміщення використовуються за цільовим призначенням і є гарантією допомоги особам, які постраждали внаслідок непередбачених обставин, що не може бути визнано відсутністю потреби в переданій судом квартири.

27.05.2020 представник позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання, призначене на 23.02.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17.03.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Одеської міської ради виділити позивачам квартиру з комунального житлового фонду для постійного проживання та встановлюючи порядок виконання рішення суду шляхом виключення житлового приміщення з фонду тимчасового проживання, суд виходив з того, що позивачі відносяться до соціально незахищених верств населення, не мають достатнього доходу для придбання житла або його винаймання, мають право отримати житлову площу у вигляді окремої квартири на сім`ю, а у виконавчого комітету Одеської міської ради є обов`язок забезпечити належні та безпечні умови проживання та можливість надати позивачам житло на постійній, а не на тимчасовій основі.

Проте, з вказаним рішенням суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Ознакою житла є придатність житла для проживання ньому людей. Тобто житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, а стаття 4 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" закріплює право громадян на безпечні для здоров`я і життя умови побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 зареєстрована з 1988 року та постійно проживала з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_3 .

З рішення виконавчого комітету Суворовської райради народних депутатів від 15.07.1988 вбачається, що вказаний будинок визнано ветхим та таким, що перебуває в зоні затоплення.

Відповідно до договору від 08.11.2001, укладеного між Одеською залізницею та Суворівською районною адміністрацією м. Одеса, згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.12.2001 №911, розпорядження міського голови від 24.01.2002 №93-01 відомчий житловий фонд Одеської залізниці, розташований у Суворовському районі м. Одеси, в тому числі будинок по АДРЕСА_4 , переданий на баланс органів місцевого самоврядування.

Згідно з листом Державного санітарного лікаря Суворовського району м. Одеси від 30.11.2007 № 3-1/2632 фахівцями санепідемстанції Суворовського району м. Одеси було проведено обстеження та зроблені висновки, що будинок розташований по вул. Сортувальній на відстані 6-6,20 метрів від залізної дороги є порушенням пункту 5.20 Державних санітарних правил «Планування та забудова населених пунктів» від 19.06.1996 №173.

За висновком Державної установи «Інститут гігієни та медичної екології ім. О.М. Марзєєва академії медичних наук України» від 26.09.2008 №23/5393 «Лінії електропередачі (ЛЕП) високої напруги є об`єктом підвищеної небезпеки для здоров`я та життєдіяльності людини, яка знаходиться в зоні проходження траси високовольтної ЛЕП».

Згідно п. 3 протоколу №2 засідання комісії, яка створена Розпорядженням міського голови від 22.06.2012 №632-01р, з вирішення питання відселення громадян з будинку АДРЕСА_4 , вказано про те, що департаменту міського господарства в строк до 15.02.2013 направити даний протокол до управління Одеської залізничної дороги, оскільки житлові будинки АДРЕСА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 перебувають в аварійному стані.

З 31.01.2015 ОСОБА_1 перебуває в черзі на отримання житла в Суворовській районній адміністрації ОМР складом сім`ї 2 особи ( ОСОБА_1 та її донька).

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (довічно), її неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід-дитинства. ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 19.06.2019 (КУ «Пологовий будинок №4») перебуває в стані вагітності. ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1911,26 грн., як інвалід 2 групи та Державну соціальну допомогу на дитину-інваліда в розмірі 1452,00 грн. Сукупний місячний дохід сім`ї складає 3363,26 грн.

Вказані вище обставини доводять, що будинок в АДРЕСА_3 , в якому проживали позивачі, є таким, що непридатний для проживання в ньому людей, позивачі є особами, які потребують захисту права з боку держави на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Вбачається, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.12.2016 №1349-VII «Про надання згоди на придбання в комунальну власність територіальної громади м. Одеси квартир для створення фонду житла для тимчасового фонду» надано згоду на придбання в комунальну власність територіальної громади м. Одеси квартир для створення фонду житла для тимчасового проживання, а також доручено Виконавчому комітету ОМР сформувати фонд житла для тимчасового проживання з включенням до нього квартир, придбаних відповідно до цього рішення, в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 3 вказаного рішення уповноважено управління капітального будівництва ОМР укласти договір купівлі-продажу з ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» на купівлю вказаної квартири.

15.12.2016 на виконання рішення ОМР від 07.12.2016 між ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» та територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР від імені якої діє Управління капітального будівництва ОМР, укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

23.03.2017 на підставі акту приймання-передачі, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 передано від Управління капітального будівництва ОМР до Департаменту міського господарства ОМР з метою створення фонду житла для тимчасового проживання.

Зі змісту Положення про Департамент міського господарства Одеської міської ради вбачається, що завданням та функціями Департаменту є, зокрема, ведення обліку жилих приміщень для тимчасового проживання та реєстру заяв громадян, які потребують надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; розгляд заяв громадян, які потребують надання житлових приміщень із фонду житла для тимчасового проживання; видача ордерів на вселення в жилі приміщення з фонду житла для тимчасового проживання на підставі рішень виконкому; укладання договорів найму житлових приміщень під час видачі ордерів на житлові приміщення з фонду житла для тимчасового проживання; внесення на розгляд виконкому пропозицій щодо надання громадянам житлових приміщень із фонду житла для тимчасового проживання.

Отже, Департамент міського господарства ОМР як виконавчий орган, здійснює контроль за цільовим використанням фонду житла для тимчасового проживання, є стороною в договорі про надання житла, а тому оскаржуване рішення, яким виключено квартиру з фонду тимчасового проживання, що перебуває на обліку Департаменту, впливає на права та обов`язки апелянта, який вправі оскаржити рішення суду.

За рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017 ОСОБА_1 надано житлове приміщення з фонду житла для тимчасового проживання.

17.08.2017 між ОСОБА_1 , як наймачем, наймодавцем Департаментом міського господарства та балансоутримувачем ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» укладено тристоронній договір найму житлового приміщення з фонду ЖТП №7 за умовами якого ОСОБА_1 та її донька отримали у тимчасове користування житло на строк до 26.07.2018, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказаний договір за рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.07.2018 продовжено строк проживання сім`ї ОСОБА_1 у вказаній квартирі терміном на 1 рік.

На виконання Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.07.2018, 27.07.2018 укладено додаткову угоду №1 про продовження ОСОБА_1 та членам її сім`ї тимчасового користування житлом до 27.07.2019.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.07.2019 продовжено строк проживання сім`ї ОСОБА_1 в квартирі, терміном на один рік.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що метою створення фонду житла для тимчасового проживання є забезпечення громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення, а також біженців, внутрішньо переміщених осіб та громадян, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують життю та здоров`ю особи або стану та безпеці відповідного житлового приміщення.

Тобто, вказані житлові приміщення використовуються за цільовим призначенням і є гарантією допомоги особам, які постраждалі внаслідок непередбачених обставин вказаних вище.

Статтею 132-2 Житлового кодексу Української РСР та п.4 Порядку надання і користування житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 №422 передбачено, що громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців.

Передбачено, що житлові приміщення виключаються з фондів житла для тимчасового проживання, якщо відпала потреба в такому їх використанні, а також у разі виключення їх в установленому порядку з числа житлових. Проте жодні докази про наявність таких підстав, зокрема, відсутності потреби в такому використанні житла, для виключення житла з фонду житла для тимчасового проживання відсутні, відсутні такі висновки із посиланням на норми права і в рішенні суду першої інстанції.

Отже, вимоги позивача про зобов`язання виділити для постійного проживання квартиру, яка відноситься до фонду тимчасового проживання, не можуть бути задоволені у спосіб виключення квартири з фонду тимчасового проживання.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилося і те, що згідно зі ст. 43 Житлового кодексу громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

ОСОБА_1 перебуває в черзі на отримання житла в Суворовській районній адміністрації ОМР складом сім`ї 2 особи ( ОСОБА_1 та її донька) з 31.01.2015 та за загальною чергою рахується 5292 (в минулому році - 5291), за пільговою (першочерговою) чергою 2361 (в минулому році - 2358), відтак її право на отримання житла в постійне користування в подальшому забезпечено у такий спосіб. Доводи про тимчасове перебування житла у користуванні не можуть бути аргументом для реалізації прав одних осіб за рахунок позбавлення прав інших осіб у непередбачений законом спосіб, що відповідає засадам цивільного законодавства.

Позивач має право на забезпечення постійним житлом, проте за умови надходження його черги, таке забезпечення можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про зобов`язання виділити квартиру з комунального житлового фонду загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 для постійного проживання - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.03.2021.

Головуючий:

Судді: