Провадження №2/521/1608/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді- Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання - Філозофенко А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Яковлєва-Ангеловської О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», за участі третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису,-

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із уточненим в подальшому позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що 04 липня 2005 року між ОСОБА_3 та ЗАО КБ «ПриватБанк», в подальшому перейменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №ОDН0GD01422329, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 31220,00 доларів США, з оплатою за користування кредитом в розмірі 0,97% в місяць та кінцевим строком виконання основного зобов`язання до 03 липня 2025 року.

В забезпечення виконання кредитного договору №ОDН0GD01422329 від 04 липня 2005року, між позичальником та банком був укладений договір іпотеки від 04 липня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2188.

Позивач зазначала, що 20 вересня 2016 року отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлення б/н від 21.07.2016 р. яким була попереджена, що якщо протягом тридцяти днів з моменту отримання повідомлення не погасить існуючу заборгованість перед банком, то банк залишає за собою право забезпечити іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом за вищевказаним договором іпотеки.

Вказувала, що 30 вересня 2016 року отримала довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №69425694, із змісту якої їй стало відомо, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28 вересня 2016 року.

ОСОБА_1 стверджувала, що згідно даного рішення право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищевказаного рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис за № 16628169.

Вважає дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28.09.2016 року та запису за № 16628169 протиправними та такими що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28.09.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В., про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16628169 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В.

19 жовтня 2017 року представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надала до суду заперечення на позову, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі.

19 жовтня 2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження у спрваві.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року (головуючий суддя Целух А.П.) позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко В.С., ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. За результатами розгляду якої, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 липня 2018 року, залишене без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року, позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, з яким погодився суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що банк правомірно задовольнив свої кредиторські вимоги шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на основі «іпотечного застереження». Письмове застереження про задоволення вимог іпотекодержателя однозначно трактується як згода власника, оскільки підпис іпотекодавця (власника) в іпотечному договорі є способом його волевиявлення. В даному випадку не здійснювалось примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартири) через органи і посадових осіб, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень, а відбулось договірне погашення заборгованості за кредитним договором шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, а тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не порушені.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

21 жовтня 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_4 , задовольнив частково. Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни змінив, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови суду касаційної інстанції. Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх скасував, справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

21 жовтня 2020 року постановлено окрема ухвали судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Крата В. І. по справі № 521/17257/16-ц.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2020 року, цивільну справу № 521/17257/16, передано на розгляд судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

15 грудня 2020 року (вхід. № 54664) до суду надійшли письмові пояснення від позивача в яких позивач просила виключити приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. з кола відповідачів по справі та просила залучити його в якості третьої особи без самостійних вимог.

25 січня 2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вирішено виключити приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. з кола відповідачів по справі та залучено його в якості третьої особи без самостійних вимог.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.05.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У призначеному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала з підстав та правової аргументації зафіксованої засобами технічної фіксації процесу.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась відповідно до вимог ЦПК України, про причини неявки не повідомляла, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавала.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 04 липня 2005 року між ОСОБА_3 та ЗАО КБ «ПриватБанк», в подальшому перейменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №ОDН0GD01422329, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 31220,00 доларів США, з оплатою за користування кредитом в розмірі 0,97% в місяць та кінцевим строком виконання основного зобов`язання до 03 липня 2025 року (т. 1, а.с. 11-12).

В рахунок забезпечення виконання вказаного кредитного договору між позичальником та банком був укладений договір іпотеки від 04 липня 2005 року (т. 1, а.с. 09-10).

Згідно договору іпотеки від 04 липня 2005 року предметом іпотеки виступила квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,4 кв. м. та підсобних приміщень, загальна площа 55,6 кв. м.

Відповідно до довідки (виписки про склад сім`ї та реєстрації) 2929 від 06.10.2016 року ОСОБА_1 та двоє її дітей зареєстровані з 2005 року та постійно проживають по теперішній час у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (т.1. а.с. 16)

Оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої зобов`язання за Договором Кредиту, що передбачені Договором Кредиту, ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» направило позивачу повідомлення б/н від 21 липня 2016 про намір забезпечення іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (т. 1, а.с. 227). У повідомлені зазначалось, що у відповідності до статті 35 Закону України «Про іпотеку», якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вказаним повідомленням позивача також було проінформовано, що «протягом тридцяти денного строку з дня отримання такого повідомлення остання вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вона набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя: Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом п`яти днів після закінчення вказаного вище тридцяти денного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів позивач не висловить намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, Банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд».

Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відомостей про отримання позивачем зазначеного повідомлення містить відмітку про вручення особисто ОСОБА_1 15.08.2016 року (т. 1, а.с. 212).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу реалізації Банком права на звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку.

Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V Закону України № 898-IV від 05.06.2003 «Про іпотеку».

За попередньою згодою сторін, відповідно пункту 15.7.2. укладеного між сторонами договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань по кредитному договору та договору іпотеки.

У відповідності до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

З огляду на вищевикладене, суд не може погодитися з висновком відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII (надалі Закон № 1304-VII), оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а Банк здійснив стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на Квартиру до Банку в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту.

Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Відповідно до пункту 1 № 1304-VII не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Та зробив висновок про те, що установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року).

Рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. № 31611712 від 28 вересня 2016 року була здійснена державна реєстрація права власності на Квартиру за Банком (т.1 а.с. 228). Тобто іпотекодержатель у позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_1 без її згоди, як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Тобто, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17.

Суд вважає, що положення Закону № 1304-VII можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Квартира була передана в іпотеку Банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 25 000 доларів США для придбання нерухомості у вигляді цієї ж Квартири, загальна площа квартири становить 55,6 кв.м. (т.1 а.с. 199-202) і вона використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання (т.1 а.с. 16).

Крім того, судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 немає іншого житлового майна.

При розгляді заяви Банку про реєстрацію за собою права власності на Квартиру приватний нотаріус Савченко С.В., як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинна була перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на Квартиру за Банком на підставі іпотечного застереження, врахувати положення Закону № 1304-VII та відмовити Банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії.

Тому суд вважає, що вищезазначені дії приватного нотаріуса є протиправними, тому рішення № № 31611712 від 28 вересня 2016 року про державну реєстрацію права власності на Квартиру за Банком є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову та з урахуванням ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

При подачі позову ОСОБА_1 сплатила 1102 грн. 40 коп. судового збору (т.1 а.с. 1), при подачі апеляційної скарги - 1653 грн 60 коп. (т.2 а.с. 14), при подачі касаційної скарги - 2 204 грн. 81 коп.(т.2 а.с. 87).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 ,зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50), за участі третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28.09.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В., про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16628169 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В.

Стягнуть з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4960,81 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , за участю Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.07.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

16.07.21