Номер провадження 2/754/2621/21
Справа №754/187/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю:

секретаря судових засідань Чехун Ю.В.

представника позивача Сніжка А.Г.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат у сумі 92 135,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прийнято до виконання та відкрито виконавче провадження щодо виконавчого документа: виконавчого листа № 2-6462/06, виданого Деснянським районним судом міста Києва згідно з ухвалою № 2-6462/06 від 29.05.2020 про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_2 на його користь коштів у розмірі 27 472,00 гривень та відповідно до ухвали про поновлення строку для пред`явлення до виконання від 30.07.2020. Станом на 11.09.2020 боржник ОСОБА_2 ухилялась від погашення боргу, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з боржника інфляційні втрати у сумі 92 135,59 грн. та судовий збір у сумі 921,37 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

15 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача на виконання вказаної ухвали суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18 березня 2021 року.

Судове засідання 18 березня 2021 року відкладено на 13 квітня 2021 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про те, що відповідач повідомлений про дату та час розгляду справи.

Судове засідання 13 квітня 2021 року відкладено на 17 травня 2021 року за клопотанням відповідача для надання часу на ознайомлення з матеріалами справи та надання можливості відповідачу визначитись з правовою позицією, підготувати відзив на позовну заяву.

21 квітня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката відповідача в інших судових засіданнях, а також надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності.

Судове засідання 17 травня 2021 року відкладено на 28 травня 2021 року у зв`язку з клопотанням відповідача.

26 травня 2021 року від представника позивача - адвоката Сніжка Анатолія Григоровича надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Судове засідання 28 травня 2021 року відкладено на 30 червня 2021 року за заявою представника позивача.

23 червня 2021 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Сніжка Анатолія Григоровича надійшла заява про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 інфляційні збитки у сумі 92 135,59 грн., а також три проценти річних у сумі 11 538,24 грн.

24 червня 2021 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів.

29 червня 2021 року відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

У судове засідання 30 червня 2021 року з`явилися представник позивача, відповідач та представник відповідача.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року заяву представника ОСОБА_4 - адвоката Сніжка Анатолія Григоровича про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, залишено без розгляду.

Судом оголошено перерву до 09 липня 2021 року.

У судове засідання 09 липня 2021 року з`явилися представник позивача, відповідач та представник відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що кошти відповідач зобов`язана була повернути ще у 2006 році, однак почала повертати лише у 2020 році, за весь вказаний період кошти знецінилися. Щодо позовної давності, то представник позивача звернув увагу на ст. 264 ЦК України, яка передбачає переривання перебігу позовної давності. Відповідно до вказаної норми перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. На думку, представника позивача, відрахування із заробітної плати частини боргу, свідчить про підтвердження відповідачем її боргових зобов`язань.

Представник відповідача повідомив, що відповідач працювала у позивача в пункті обміну валют без оформлення. Позивач звинуватив відповідача в тому, що вона нібито привласнила певну частину коштів. Позивач змусив відповідача скласти розписку про отримані кошти на суму 25200,00 грн., на той час це було приблизно 5 тисяч доларів США, і укласти з ним договір позики. Як повідомила представнику відповідач, вона побоюючись втратити роботу, погодилася на складення розписки і укладення договору позики. На той час у відповідача не було можливості звернутися для отримання правової допомоги. Під час розгляду справи в суді про стягнення коштів відповідач була позбавлена фінансової можливості, щоб скористатися правовою допомогою, і тому таке рішення було ухвалено.

Відповідач надала пояснення та повідомила, що працювала у пункті обміну валют у позивача, умови роботи були такі, що позивач на період роботи зачиняв працівників, не дозволяючи виходити на вулицю. Відповідач виявила нестачу коштів та повідомила про це позивачу, останній під примусом змусив її написати розписку. Побоюючись за своїх двох дітей, вона написала розписку, стягнення за якою наразі відбувається з її заробітної плати.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2006 року у справі № 2-6462/2006 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 25 200,00 грн., 2 000,00 грн., витрачених позивачем на юридичну допомогу, а також суму судового збору сплачену при подачі позову до суду в розмірі 272,00 грн., а всього 27 472,00 грн.

Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 22 грудня 2006 року.

За заявою ОСОБА_4 29 травня 2020 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа № 2-6462/06, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики в сумі 25 200,00 грн., 2 000,00 грн., витрачених позивачем на юридичну допомогу, а також суму судового збору сплачену при подачі позову до суду в розмірі 272,00 грн., а всього 27 472,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_4 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Визнано поважними причини пропуску на пред`явлення виконавчого листа у цивільній справі № 2-6462/06 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 25 200 грн., 2000 грн. витрачених позивачем на юридичну допомогу, а також суму судового збору сплачену при подачі позову до суду в розмірі 272 грн., а всього 27472 грн. Поновлено ОСОБА_4 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа (дубліката) № 2-6462/06 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.09.2020 відкрито виконавче провадження № 63013392 на підставі виконавчого листа №2-6462, виданого 18.06.2020.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до постанови державного виконавця від 23 вересня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника ОСОБА_2 . Комунальне підприємство «Фармація» здійснює відрахування із заробітної плати боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 30 537,20 грн. і перераховує кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат, що підтверджується розрахунковими листами, наданими відповідачем за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Водночас, як зазначалося вище, відповідач подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Так, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26 жовтня 2018 року в справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року в справі № 908/1394/17, від 21 листопада 2018 року в справі № 642/493/17-ц.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат обмежується останніми 3 роками, які передують подачі позову.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Розрахунок 3 % річних здійснюється за кожний день прострочення зобов`язання.

Як зазначається у постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що період нарахування з 12.12.2006 по 04.11.2020 (а.с. 3), однак в розрахунку інфляційних втрат нарахування здійснює за період листопад 2006 р. - вересень 2020 р. (а.с. 4).

Суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат за період з листопада 2006 р. по грудень 2006 року є необґрунтованим, оскільки рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2006 року у справі № 2-6462/2006 набрало законної сили лише 22 грудня 2006 року, тому позивач не мав законних підстав для нарахування інфляційних втрат у період з листопада 2006 р. по грудень 2006 року, тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 30.12.2020 (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті), а отже стягнення інфляційних витрат обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, тобто стягнення можливе за період з 30.12.2017 по 30.09.2020 (дату, яку позивач визначив як кінцеву в своєму розрахунку), при цьому враховуючи правову позицію Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19, нарахування слід здійснювати з наступного місяця за груднем 2017 року, тобто за період 01.01.2018 по 30.09.2020. При цьому, суд не враховує відрахування із заробітної плати за вересень 2021 року на часткове погашення суми основного боргу у розмірі 1263,85 грн., оскільки виплата заробітної плати та всіх відрахувань відбулася в жовтні 2020 року, що не входить до заявленого в позовній заяві періоду стягнення.

Водночас у стягненні інфляційних втрат за період з січня 2007 року по грудень 2017 року суд відмовляє у зв`язку зі спливом позовної давності.

Доводи представника позивача про те, що відповідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався у зв`язку з відрахуваннями із заробітної плати відповідача суми основного у 2020 році, суд відхиляє, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах позовної давності, а не після її спливу (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 905/2324/17). Доказів того, що відповідач будь-якими своїми діями у період з січня 2007 року по грудень 2017 року визнавала суму боргу, матеріали справи не містять.

Отже, сума інфляційних втрат за період з 01.01.2018 по 30.09.2020 становить 4 443,03 грн., виходячи з такого розрахунку:

Індекс інфляції за весь період = (101.5 : 100) x (100.9 : 100) x (101.1 : 100) x (100.8 : 100) x (100.0 : 100) x (100.0 : 100) x (99.3 : 100) x (100.0 : 100) x (101.9 : 100) x (101.7 : 100) x (101.4 : 100) x (100.8 : 100) x (101.0 : 100) x (100.5 : 100) x (100.9 : 100) x (101.0 : 100) x (100.7 : 100) x (99.5 : 100) x (99.4 : 100) x (99.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (100.2 : 100) x (99.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.8 : 100) x (100.3 : 100) x (100.2 : 100) x (99.4 : 100) x (99.8 : 100) x (100.5 : 100) = 1.161729

Інфляційне збільшення = 27472 x 1.161729 - 27472 = 4 443,03 грн.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню на суму 4 443,03 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4443,03 грн. (чотири тисячі чотириста сорок три гривні 03 коп) та судовий збір у сумі 44,43 грн. (сорок чотири гривні 43 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.07.2021.

Суддя О.І. Гринчак