ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м.Суми

Справа №591/418/20

Номер провадження 22-ц/816/1171/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 25 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 02 січня 2013 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 28 листопада 2019 року становить 49 108 грн 44 коп., з яких: 31 335 грн 69 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту, 31 335 грн 69 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 4255 грн 08 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 10 702 грн 89 коп. нарахована пеня; 0 грн 00 коп. нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.9 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 2314 грн 68 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 49 108 грн 34 коп. за кредитним договором № б/н від 02 січня 2013 року та судові витрати.

Зарічний районний суд м. Суми заочним рішеннямвід 16 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 293 грн 66 коп. та 1975 грн 88 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині вимог відмовив у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 02 вересня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаренко Є.П. про перегляд заочного рішення задовольнив. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2020 року в даній справі скасував.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 24 травня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у зв`язку з необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим отримав кредит у розмірі 15 380 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредит був отриманий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Вказує на те, що на підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок ( у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнта обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком та клієнтом під час відкриття рахунку.

Вважає, що підлягають врахуванню наступні постанови Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц.

На думку позивача, у разі незгоди із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок.

Від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2013 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Розмір процентної ставки вказана заява не містить (а. с. 25, Т. 1).

На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а. с. 26-43, Т. 1).

Також позивачем було надано виписку з рахунку (а. с. 199-206, Т. 1).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття 17 січня 2007 року, термін дії 01/13); НОМЕР_2 (дата відкриття 02 січня 2013 року, термін дії 07/16); НОМЕР_3 (дата відкриття 26 жовтня 2013 року, термін дії 06/17); НОМЕР_4 (дата відкриття 24 жовтня 2014 року, термін дії 04/18); НОМЕР_5 (дата відкриття 04 травня 2018 року, термін дії 04/22) (а. с. 198, Т. 1, на звороті).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 28 листопада 2019 року становить 49 108 грн 44 коп., з яких: 31 335 грн 69 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту, 31 335 грн 69 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 4255 грн 08 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 10 702 грн 89 коп. нарахована пеня; 0 грн 00 коп. нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.9 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 2314 грн 68 коп. штраф (процентна складова) (а. с. 9-24).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які позивач посилався як на підставу для задоволення своїх вимог, розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, і зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, а тому ці вимоги також є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Банк при зверненні до суду з даним позовом в підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В суді першої інстанції відповідач заперечував укладення договору на зазначених банком умовах.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача та ним заперечуються, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 січня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Стосовно вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом банк, зокрема, ставив питання про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 31 335 грн 69 коп.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами. А починаючи з 01 червня 2015 року погашав відсотки за рахунок тіла кредиту на загальну суму 27 686 грн 64 коп. (4-та колонка розрахунку за період з 01 червня 2015 року по 28 листопада 2019 року). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач кошти внесені відповідачем в рахунок погашення заборгованості частково спрямовував на погашення відсотків і пені, розмір та порядок нарахування яких сторонами в письмовому вигляді не погоджено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням суми коштів внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості, фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти добровільно повернуті банку у повному обсязі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина