Справа № 674/1336/17
Провадження № 2/674/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Сосна О.М., за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В., позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовами ОСОБА_1 , її представника адвоката Мішалової М.І., відповідача за первісним, позивача за зустрічним позовами ОСОБА_2 , її представника адвоката Ткачука В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину спільного сумісного майна, визнання права власності на спадкове майно та його розподіл,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та відповідно з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та право на майновий пай, посвідчене свідоцтвом.

Також, зазначає, що у спільній сумісній власності її батька та ОСОБА_2 перебував автомобіль «Renault Duster», на підставі цього у батька була Ѕ частина зазначеного автомобіля, а оскільки ОСОБА_2 здійснила відчуження вище вказаного автомобіля, позивачка просить грошову компенсацію за ј належну їй частину.

Позивач за первісним, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом на майно померлого батька, як дочка, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.09.2017 приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після померлого ОСОБА_3 не виявилось можливим, оскільки правовстановлюючі документи на вище зазначене майно знаходяться у ОСОБА_2 , дружини померлого, яка відмовляється надати їх для оформлення спадкового майна.

Відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовами ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину спільного сумісного майна, визнання права власності на спадкове майно та його розподіл.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , з яким вона перебувала в офіційному шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . До цього часу вони проживали разом однією сім`єю, як подружжя, починаючи з 02.05.1993 року.

Також, під час їх спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю було набуто: однокімнатну квартиру в АДРЕСА_3 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, які є спільною власністю, а тому вона має право на його Ѕ частку як дружина, а інша половина є об`єктом спадщини.

Вказує, що ОСОБА_3 належало майно, яке він під час шлюбу з ОСОБА_2 отримав у спадок, а саме: будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та майновий пай члена сільськогосподарського підприємства, які є виключно спадковим майном.

Крім того, зазначає, що згідно договору купівлі-продажу автомобіля від 11.06.2012 року за кредитні кошти ОСОБА_2 було придбано автомобіль «Renault Duster» у свою приватну власність, який був нею особисто відчужений ще за життя спадкодавця ОСОБА_3 , а тому враховувати даний автомобіль в обсяг спадкового майна неправомірно.

У зв`язку із вище зазначеним звернулася з даним зустрічним позовом до суду.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.12.2020 року справу прийнято в провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки адвокат Мішалова М.І. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 заперечили, просили відмовити.

Зокрема, позивач за первісним, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила суду, що вона єдина спадкоємиця після смерті свого батька ОСОБА_3 першої черги, оскільки її сестра та мати відмовились від спадкового майна на її користь. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , квартира в АДРЕСА_3 , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та право на майновий пай, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, які знаходяться у відповідачки і вона відмовляється їх повертати. Вказує, що оскільки ОСОБА_2 розпорядилась транспортним засобом, а тому провести перерозподіл спадкового майна у зв`язку із його відсутністю неможливо, їй належить ј частина вартості автомобіля, що становить 61135 грн.

Також, зазначає, що відсутні докази того, що з 1993 року її батько та ОСОБА_2 спільно проживали як одна сім`я.

Відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні просила відмовити, зустрічний позов підтримала повністю.

Пояснила суду, що з покійним почали проживати з травня 1993 року. Під час їх спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю було набуто: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, які є спільною власністю, а тому вона має право на його Ѕ частку як дружина, а інша половина є об`єктом спадщини.

Вказує, що ОСОБА_3 також належало майно, яке він під час шлюбу з нею отримав у спадок, а саме: будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та майновий пай члена сільськогосподарського підприємства. А тому має право на Ѕ частку у спільному майні подружжя та на ј частку спадкового майна після смерті чоловіка.

Машину купила за рахунок кредитних коштів, який брала на своє ім`я та частину вислала її дочка, тому враховувати його в обсяг спадкового майна неправомірно.

Представник відповідача за первісним, позивач за зустрічним позовом адвокат Ткачук В.Д. в судовому засіданні позов також не визнав і в задоволенні просив відмовити, зустрічний позов підтримав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_2 близько 25 років. Коли захворіла його мати, то з 2005 року проживали в с. Степок Дунаєвецького району по день смерті ОСОБА_3 , утримували господарство. До того в 1994-1995 роках жили в цивільному шлюбі на квартирі по АДРЕСА_4 з дочками ОСОБА_2 . Пізніше розписалися. Свідок була в них в гостях. Вказала, що зі слів ОСОБА_2 грошима розпоряджалися разом, про витрати не знає. На що брали кредит не знає, однак вона була поручителем. Машину купили за 5 років до смерті ОСОБА_3 , частину коштів дала дочка ОСОБА_2 , а іншу частину за рахунок продажу попередньої машини «Жигуля» ОСОБА_3 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що близьких стосунків з ОСОБА_2 не мала, хоча знає її давно, бачила, що приїжджала разом з ОСОБА_3 на квартиру. Років 20-25 тому побачила їх разом, їздили в село. Ніде в гостях разом з ними не була, про спільний бюджет їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 з ОСОБА_3 жили в основному в селі, доглядали матір ОСОБА_3 близько 15 років, зробили ремонт, тримали господарство, на квартиру приїжджали лише щоб навести порядок. Разом стали проживати з 1993 року. Свідок приїжджала на дні народження до них, бачилися на квартирі відповідачки і в с. Степок Дунаєвецького району. Про отриману квартиру по АДРЕСА_5 мало знає, так як в той час перебувала за кордоном. Про спільний бюджет та витрати також мало знає.

Також в судовому засіданні надала покази в якості свідка відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка показала, що з покійним почали проживати з 1993 року. Проживали разом у квартирі її дітей по АДРЕСА_4 . Все робили разом, вели спільний бюджет. До цього ОСОБА_3 жив в іншій сім`ї у м. Дунаївці. В нього була офіційна дружина, з якою вони розлучилися. З 2000-2003 пішли проживати в с Степок, Дунаєвецького району, де проживала мати чоловіка. Разом доглядали її, у зв`язку із хворобою останньої. До квартири повертались щоб підтримувати порядок в ній. Разом хазяйнували, займалися господарством. Будинок в с.Степок, Дунаєвецького району, земельна ділянка та майновий пай ОСОБА_3 успадкував від батька. Квартиру по АДРЕСА_5 купили в 2005 році за кошти з Чорнобильського фонду, які отримував покійний. Машину купила за рахунок кредитних коштів, який брала на своє ім`я та частину вислала її дочка, машиною ОСОБА_3 користувався в інтересах сім`ї. Пізніше перед його смертю машину продали, так захотів чоловік. Коли ОСОБА_3 помер, то хоронили з її квартири. Також, вказує, що крім неї спадкоємцями були двоє дітей та дружина. Дочка ОСОБА_1 не признавала свого батька ОСОБА_3 .

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, зазначає наступне.

Згідно з ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6, т. 1).

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги як донька померлого, звернулася до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копією спадкової справи №4-2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с. 18, 36-72, т.1).

Інші спадкоємці, мати померлого ОСОБА_8 та сестра позивачки ОСОБА_9 звернулись до нотаріуса з заявами про відмову від належної їм частини спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , що також підтверджується копією спадкової справи №4-2017 (а.с. 40-41, т.1).

Спадкодавець на момент смерті був зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с.51, т.1).

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється власником наступного майна: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , квартира в АДРЕСА_3 , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та право на майновий пай, посвідчене свідоцтвом.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Люзняка О.М. від 11.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , квартири в АДРЕСА_3 , земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та права на майновий пай у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на зазначене майно (а.с.72, т.1).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 31.05.2017 звернулася до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Люзняка О.М. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується копією спадкової справи (а.с.36-72, т.1).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Люзняка О.М. від 31.05.2017 №407/02-14 у видачі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки спадкове майно, а саме: квартира в АДРЕСА_3 , набута померлим у власність до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ; житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та право на майновий пай належить померлому на підставі свідоцтв про право на спадщину; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області являється особистою власністю померлого.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 , посилається на те, що з 02.05.1993 року проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому має право на спадщину і просить встановити юридичний факт і визнати за нею право на спадщину на вище зазначене спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 . Шлюб офіційно зареєстрували 20.04.2006.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст.74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 28 серпня 2019 року в справі №588/350/15-ц належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічне тлумачення встановлення такого факту та засобів доказування міститься й у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17.

Відповідно до положень ст.77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вище наведені покази свідків не доводять факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а лише свідчать про знайомство сторін, про спільне коло знайомих, їх можливі відносини як чоловіка і жінки, проте не свідчить про утворення родини та спільність побуту.

Наведені у зустрічному позові докази, а саме: рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25.08.1993 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 11.01.1995, попередження ОСОБА_3 голови Дунаєвецького райагробуду від 06.04.1994 року про виписку з гуртожитку у зв`язку із не проживанням з 02.05.1993 року, рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24.03.1999 року, довідка про склад сім`ї Дунаєвецького ЖЕК від 20.02.2003 №590, абонентські книжки по розрахунках за комунальні послуги за період з 2001-2005 роки та домова книга з відомостями про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 з 03.12.2002 року, не підтверджують власне обставин, які зазначені вище та підлягають доведенню у спірних правовідносинах - встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_2 щодо існування між нею та ОСОБА_3 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту у матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, сама ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що спірний автомобіль купляла за свої гроші, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3 , що є суперечливим до тверджень про ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету.

Також ОСОБА_2 не надано належних доказів, що нею вкладалися спільні кошти з ОСОБА_3 в ремонт будинку в с. Степок Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідних клопотань на предмет визначення вартості майна до поліпшення житлового будинку останньою не заявлялось.

Відповідно до ст.89 ЦПК України право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Крім цього суд зазначає, що питання про встановлення факту проживання однією сім`єю в період з 1993 року до 24.01.1994 року не можуть бути задоволені, в тому числі й з підстав перебування до зазначеної дати ОСОБА_3 з ОСОБА_10 в шлюбі (а.с. 85, т. 1).

Також в період до 01.01.2004 року чинним законодавством взагалі не передбачалась можливість встановлення такого факту (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 493/915/16-ц).

Стосовно визначення часток за спадкоємцями у праві власності на спадкове майно після померлого ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Згідно листа Управління з питань цивільного захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 24.01.2020 №54 ОСОБА_3 28.12.2005 платіжним дорученням №148 за рахунок коштів державного бюджету на власний рахунок було перераховано 71424 грн. на відшкодування витрат за самостійне придбане житло як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно довідки «Інвентарбюро» №1308 від 28.12.2005 та договору купівлі-продажу ВСЕ №987770 від 27.12.2005 (а.с.216-217, т.1 ).

Так, квартира в АДРЕСА_3 є приватною власністю померлого ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 27 грудня 2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області, зареєстровано в реєстрі за № 3554, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 27.12.2007 №1964497, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2005 №9452367 (а.с.93-95, т1). При купівлі зазначеної квартири ОСОБА_3 власноруч написаної заявою підтвердив, що не перебуває у шлюбі (а.с. 251, т. 1).

Стосовно житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.04.2008 року, зареєстроване в реєстрі №987, а право на майновий пай зареєстроване в реєстрі №1698, посвідчене свідоцтвом про право власності на майновий пай від 29.09.2008 року серія ХМНД №014552 (а.с.97-98, т.1).

Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області являється особистою власністю померлого ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.04.2008 серії ЯГ №972437 (а.с.96, т.1).

Оскільки ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом як донька померлого, а інші спадкоємці, мати померлого ОСОБА_8 та сестра позивачки ОСОБА_9 звернулись до нотаріуса з заявами про відмову від належної їм частини спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , то останній належить ѕ частки у праві власності на спадкове майно.

Таким чином, ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем за законом як дружина померлого ОСОБА_3 , їй належить ј частки у праві власності на спадкове майно.

Стосовно вимоги позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовами ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за відчуження автомобіля суд зазначає наступне.

Згідно відповіді із Територіального сервісного центру №6842 від 13.03.2019 року №31/22/2-260 вбачається, що 15.06.2012 року проведено первинну реєстрацію транспортного засобу, придбаного в торговельній організації, Renault Duster», 2012 року випуску, кузова (шасі) № НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 за ОСОБА_2 , а 28.04.2017 року вище вказаний транспортний засіб нею було відчужено (а.с.70-71).

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому норма ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно п.п.22, 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №127/7029/15-ц.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що автомобіль Renault Duster», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 придбано під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що він є об`єктом спільної сумісної власності.

Відтак, померлому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належало по Ѕ частки вказаного автомобіля, то ОСОБА_1 належатиме відповідно ј частка зазначеного автомобіля.

Вартість автомобіля на час розгляду справи згідно висновку експерта станом на 14.05.2019 року №458-2/19 складає 203940,00 грн. (а.с.104-111).

Оскільки ОСОБА_2 розпорядилася автомобілем на власний розсуд, відчуживши його, то ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію ј частки автомобіля, з урахуванням її уточнених позовних вимог (а.с.119, т. 2), що складає 50985 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Стосовно вимоги відповідача за первісним, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо розподілу спадщини між сторонами із виділенням в натурі з визнанням на нього права власності.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Як вбачається із матеріалів справи, клопотань про призначення судової експертизи для з`ясування можливості виділу часток в натурі ОСОБА_2 не заявляла, відповідні висновки компетентних органів щодо технічної можливості виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників відсутні.

Також слід врахувати, що за принципом обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), вимоги про припинення права співвласника у спільному майні можливі для задоволення, якщо позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Аналогічне правило наведене у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19.

В контексті даної справи суд зазначає, що вимоги позивачки за зустрічним позовом про припинення права власності у спільному майні не можуть вважатись обгрунтованими через встановлені судом суттєві частки майна співвласників, відсутність доказів неможливості спільного володіння і користування ним.

Суд також враховує приписи Конституції України (ст.41) щодо гарантії права кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 315, 318, 319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

-3/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 ,

-3/4 частки у праві власності на земельну ділянку площею 1,25 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:002:0285 згідно державного акту серії ЯГ №972437 від 01.04.2008 року,

-3/4 частки у праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ,

- 3/4 частки у праві власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Дружба» с. Нестерівці, Дунаєвецького району Хмельницької області серії ХМДН № 014552 від 29.09.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/4 частки автомобіля «Renault Duster», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 у розмірі 50985 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину спільного сумісного майна, визнання права власності на спадкове майно та його розподіл задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

-1/4 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 ,

-1/4 частку у праві власності на земельну ділянку площею 1,25 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:002:0285 згідно державного акту серії ЯГ №972437 від 01.04.2008 року,

-1/4 частку у праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ,

-1/4 частку у праві власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Дружба» с. Нестерівці, Дунаєвецького району Хмельницької області серії ХМДН № 014552 від 29.09.2008 року.

В решті позовних вимог зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Суддя О. М. Сосна