Номер провадження: 22-ц/813/3205/21
Номер справи місцевого суду: 501/1001/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2020 року, постановленого під головуванням судді Пушкарського Д.В., повний текст рішення складений 03 листопада 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 , не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватись з сином ОСОБА_3 , та визначити ОСОБА_2 способи участі у вихованні сина ОСОБА_3 .

У обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначив, що з 22 лютого 2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбних відносин з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Під час шлюбу позивач разом з відповідачем та їх неповнолітнім сином проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Подружні стосунки з відповідачем, за її особистим бажанням, були припинені в лютому 2019 року. Тоді ж вона разом з сином переїхала на проживання до своїх батьків в м. Чорноморськ.

Однак, відповідачка повністю позбавила позивача можливості спілкуватись з сином. Він намагався вирішити питання про зустрічі з дитиною добровільно, але на всі його пропозиції відповідно до зустрічей з дитиною, відповідачка не дає можливості зустрічей з сином.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 .

Визначено участь ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 у такий спосіб:

- перші три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили зустрічі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , проводити за участю професійного психолога кожну неділю місяця в період з 10-00 до 12-00 години, а в подальшому:

- щомісячно, кожну другу та четверту неділю місяця з 10-00 до 18-00 години, з правом перебування дитини за місцем проживання батька, з урахуванням та умовою відвідування гуртків, секцій, інших додаткових занять, за бажанням та згодою дитини;

- в дні народження дитини ОСОБА_4 05 серпня щорічно, з 12-00 до 16-00 години, за бажанням та згодою дитини;

- в день народження батька ОСОБА_2 , 04 червня щорічно, з 16-00 до 20-00 години, за бажанням та згодою дитини.

В іншій частині вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що висновок суду є передчасним, оскільки ОСОБА_2 постійно проявляв агресію, систематично наносив психічні та фізичні травми матері та сину. У зв`язку з постійним психічним насиллям з боку батька у дитини діагностується емоційне та інтелектуальне відставання, тому дитина постійно відвідує психолога. ОСОБА_2 веде достатньо аморальний спосіб життя, зловживаючи спиртними напоями та має проблеми з контролем агресії. Крім того, суд відійшов від висновку Органу опіки, які надали значно менше часу на побачення з дитиною та без можливості перебувати з батьком без присутності матері. Більш того, в провадженні суду перебуває справа про позбавлення батьківських прав, тому на думку апелянта, дана справа не могла бути розглянута поки не прийнято рішення про позбавлення батьківських прав.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , представник ОСОБА_2 зазначає, що доводи апеляційної скарги направлені на порушення прав малолітньої дитини щодо спілкування з батьком, а справа про позбавлення батьківських прав розглянута, за результатами якої у задоволені позову відмовлено. Також судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.

В судове засідання 21 липня 2021 року сторони не з`явилися про розгляд справи були сповіщені належним чином (а.с. 246-250 т. 1. , 1-4 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (23 липня 2021 року).

Дослідивши матеріали справи,доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щоз 22 лютого 2013 року ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.10 т.1).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08.04.2019 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.28-29 т. 1).

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції в Одеської області 27 березня 2019 року (а.с.11 т. 1).

Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати в сім`ї матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки №40 від 29.03.2019 ОСОБА_2 працює в ТОВ «Элефант» з 19.12.2017 по теперішній час (а.с.12 т.1), за місцем роботи характеризується задовільно (а.с.13 т. 1).

За інформацією Великодолинської селищної ради ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Скарги і заяви від сусідів не надходили (а.с.14,67 т. 1).

Матеріально-побутові умови проживання ОСОБА_2 задовільні, придатні для виховання і розвитку дитини, про що спеціалістами служби у справах дітей Овідіопольської РДА було складено відповідний акт обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с.66 т. 1).

Будь-яких доказів аморальної поведінки позивача, алкогольної, наркотичної залежності, шкідливих звичок, перебування на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога судом не встановлено.

За інформацією дитячої поліклініки мати ОСОБА_1 піклується про здоров`я та розвиток дитини, сумлінно виконує рекомендації лікарів по обстеженню та лікуванню дитини (а.с.61 т.1).

За інформацією дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №21 «Журавлик» ОСОБА_7 відвідує другу молодшу групу ДНЗ №21, дитина доброзичлива, товариська, має багато друзів. В дошкільний навчальний заклад приходить в чистому одязі та відповідно до погодних умов. Батько ОСОБА_2 , іноді приводив та забирав дитину з садка. Діма скаржився на батька, що він ображає його маму, виганяв їх з дому. Стосунки між дитиною та батьком стримані. Мати ОСОБА_1 звернулася до керівництва дошкільного навчального закладу із заявою не віддавати дитину батькові, у зв`язку з тим, що вона звернулась з позовом до суду про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.31,32 т.1).

Відповідно до психологічного висновку за матеріалами дослідних робіт з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Чорноморського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 06.09.2019 року у всіх методиках на дослідження батьківсько-дитячих відносин не згадував батька, що свідчить про незадовільні стосунки між ОСОБА_8 та його батьком. У ході бесіди розповів, що батько погано відносився до матері та до нього і що він не хоче жити з батьком та взагалі бачити його (а.с.70-71 т.1).

Службою у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області було проведено опитування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого встановлено, що малолітній ОСОБА_8 мешкає разом з мамою, бабусею та дідусем. Його батька звуть ОСОБА_9 . Зі слів дитини, батько часто поводиться агресивно, пиячить та б`є матір у нього на очах. Батько розбив о стіну комп`ютер, телефон матері на очах у дитини. Батько ОСОБА_8 приніс дитині подарунок, у дитячий садочок, пістолет. Зі слів дитини батько в стані алкогольного сп`яніння кричить на нього та матір, залякує їх. Одного разу батько кинув на голову ОСОБА_8 коробку. Хлопчик заляканий батьком, тому бачитись з ним не бажає. ОСОБА_8 краще коли його батька немає разом з ними (а.с.64 т.1).

Суд надав належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які зазначили, що позивач ОСОБА_2 дуже любить свого сина та сумує за ним. З самого малку хлопчика він займався його вихованням, гуляв з ним, спілкувався, навчав життєвим навичкам, тощо. Розлука з сином, неможливість спілкуватись та бачитись з ним спричиняє ОСОБА_2 моральні страждання. Позивач бажає бачити свого сина та приймати участь в його вихованні.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч.1 ст.141, ст.153 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Згідно висновку №1-17-754 від 10.10.2019 (а.с.58), виконавчий комітет Чорноморської міської ради як орган опіки і піклування вважає за доцільне прийняти наступний порядок спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною: щомісячно, друга та четверта неділі місяця, з 09-00 години до 11-00 години у присутності матері та за бажанням дитини.

Згідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом вірно зазначено, що запропонований виконавчим комітетом Чорноморської міської ради як органом опіки і піклування порядок спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 буде недостатнім для відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Також судом враховано, що між сторонами склалися неприязні стосунки, зустрічі дитини з батьком в присутності матері не призведуть до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечать дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей. Негативний вплив на психоемоційний стан малолітньої дитини та її розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між її батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є дитина. Таким чином, уникнути впливу вказаних психотравмуючих факторів на дитину можливо шляхом установлення побачень батька з дитиною без присутності матері, але тільки за бажанням дитини.

Суд, приймаючи рішення, виходив з інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також вік дитини, стан його здоров`я, психологічний стан, відсутність достатнього спілкування з батьком тривалий час, на законних підставах визнав необхідним перші три місяці після набрання рішенням суду законної сили встановити спосіб участі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 у формі зустрічей, які необхідно проводити за участю професійного психолога кожну неділю місяця з 10-00 до 12-00 години.

Колегія суддів погоджується з визначенням способу участі батька у спілкуванні з дитиною шляхом побачень щомісячно, кожну другу та четверту неділю місяця з 10-00 до 18-00 години, з правом перебування дитини за місцем проживання батька, з урахуванням та умовою відвідування дитиною гуртків, секцій, інших додаткових занять; в дні народження дитини ОСОБА_4 05 серпня щорічно, з 12-00 до 16-00 години; в день народження батька ОСОБА_2 , 04 червня щорічно, з 16-00 до 20-00 години. Всі зустрічі мають відбуватись за бажанням та згодою дитини.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами, оскільки обраний спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить йому, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду є передчасним, оскільки ОСОБА_2 постійно проявляв агресію, систематично наносив психічні та фізичні травми матері та сину є необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження.

Доводи про те, що суд відійшов від висновку Органу опіки, які надали значно менше часу на побачення з дитиною та без можливості перебувати з батьком без присутності матері, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки запропонований порядок спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 судом визнаний недостатнім для відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Вказані доводи спростовуються матеріалами справи, встановленими обставинами та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Вказані доводи не є обґрунтованими, та не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France(Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23 липня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

_______________________________________ Т.В. Цюра