Головуючий у І інстанції Хижний Р.В.
Провадження №22-ц/824/8629/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що він є власником автомобіля «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 .

14 вересня 2019 року о 16 год. 30 хв. поблизу ЛЕП № 26 на автодорозі смт. Згурівка - с. Майське Згурівського району Київської області відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21011», номерний знак НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п. 10.1 ПДР України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмір 340,00 грн. Постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до ремонтної калькуляції, складеної в Автоцентрі «Атлант-М Дніпровська Набережна», загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 186 672,35 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «Провідна», яка згідно встановленого ліміту відповідальності страховика, виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 94 202,52 грн.

Отже, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно майнову шкоду в розмірі 186 672,35 грн., при цьому страховою компанією відшкодовано лише 94 202,52 грн., а тому решта збитку в розмірі 92 469,83 грн. має бути відшкодована відповідачем, як особою, винуватою у заподіянні шкоди.

Відповідач у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодовує, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 92 469,83 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та понесені по справі судові витрати.

До відкриття провадження у справі позивачем було зменшено позовні вимоги, шляхом виключення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, позивач на підставі ст. 1194 ЦК України просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 92 469 грн. 83 коп. та судові витрати в розмірі 1 765 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що він не погоджується з розміром збитків, визначеним позивачем та прийнятим до уваги судом при ухваленні рішення, вважаючи його необґрунтовано завищеним. Крім того, посилався на те, що позивачем не було заявлено клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, наслідком чого стало неповне з`ясування судом обставин справи, у зв`язку із чим суд дійшов помилкового та передчасного висновку про доведеність належними та допустимими доказами розміру матеріальних збитків, завданих позивачу, у сумі 186 672 грн. 35 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Костенко О.М., заперечив проти задоволення скарги та просив залишити рішення суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (92 469 грн. 83 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 (том 1, а.с.11).

14 вересня 2019 року о 16 год. 30 хв. поблизу ЛЕП № 26 на автодорозі смт. Згурівка-с.Майське Згурівського району Київської області відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21011», номерний знак НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1 ПДР України.

Постановою Згурівського районного суду Київської області від 02.10.2019 року відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 12.10.2019 року (том 1, а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» (том 1, а.с.13).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 59332 від 26.09.2019 року вартість ремонту автомобіля «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , становить 167 479,62 грн. (том 1, а.с.139-140).

Відповідно до звіту № 33-D/59/2, виконаного на замовлення СК «Провідна», станом на 26.09.2019 року вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 (вартість ремонту з урахуванням зносу) становить 115 443,03 грн., що без урахування ПДВ - 96 202,52 грн. (том 1, а.с.141-143).

Згідно встановленого ліміту відповідальності страховика ПрАТ СК «Провідна» позивачу було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 94 202,52 грн. Розмір франшизи склав 2 000,00 грн. (копія повідомлення про виплату - а.с.22 том 1; копія розрахунку страхового відшкодування - а.с.41 том 1; копія страхового акту № від 05.11.2019 року - а.с.137 том 1).

Відповідно до рахунку № НОМЕР_3 від 26.09.2019 року, складеного ТОВ «Автодім Атлант-М», загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , становить 186 672,35 грн. (копія рахунку - а.с.14-15 том 1). Рахунок складений начальником відділу кузовного ремонту ТОВ «Автодім Атлант-М» Кронглевським В.В., який не є атестованим судовим експертом (копія інформації Міністерства юстиції України - а.с.151-152 том 1). ТОВ «Автомобільний дім Атлант-М» є офіційним дилером імпортера «Volkswagen» в Україні і здійснює діяльність з продажу автомобілів, запасних частин, аксесуарів, тощо та надає послуги з їх технічного обслуговування. Підприємство не спеціалізується на автотехнічних дослідженнях технічного стану автомобілів, не надає експертних висновків.

Рахунок № С4376618-1 від 26.09.2019 року був оформлений на підставі запиту клієнта ОСОБА_2 на складання кошторису на відновлювальні ремонтні роботи транспортного засобу, в умовах роботи СТО ТОВ «Автодім Атлант-М», з урахуванням рекомендованих імпортером роздрібних цін на запасні частини, вартості нормо-годин на підприємстві станом на дату оформлення рахунку на оплату. Роботи згідно рахунку СТО ТОВ «Автодім Атлант-М» не проводились, відповідно акт виконаних робіт не оформлявся та не підписувався сторонами. Оплату рахунку ОСОБА_2 не здійснював (копія повідомлення ТОВ «Автомобільний дім Атлант-М» - а.с.216 том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Майнова шкода - зменшення майнової сфери особи (учасника правовідносин, потерпілого) внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушень її особистих немайнових прав.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

При цьому з винної у ДТП особи стягується різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 у справі № 6-691цс15).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Вищенаведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження розміру завданої йому шкоди подано рахунок № С4376618-1 від 26.09.2019 року, замовлений ОСОБА_2 у ТОВ «Автодім Атлант-М», відповідно до якого загальна вартість відновлювального ремонту становить 186 672,35 грн.

На спростування вищевказаного доказу відповідачем суду не було надано жодних доказів, не зважаючи на положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої відповідач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача.

Таким чином, зважаючи на те, що загальний розмір збитків, завданих позивачу, дорівнює 186 672,35 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, з яких страховиком ПрАТ «СК «Провідна» було виплачено 94 202,52 грн. страхового відшкодування, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача, як особи, винуватої у завданні збитків, на користь позивача різниці між фактичним розміром збитків та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 92 469 грн. 83 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення розміру завданих збитків, законності та обгрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки розмір завданих позивачу збитків підтверджується наданими ним належними та допустимими доказами.

При цьому, враховуючи незгоду із визначеним позивачем розміром матеріальних збитків, відповідач не був позбавлений можливості надати суду висновок експерта, складений на його замовлення, як про це зазначено у ч. 1 ст. 106 ЦПК України.

Заперечення в апеляційній скарзі з приводу того, що судом визначено розмір матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Volkswagen PASSAT», на підставі поданого позивачем рахунку № НОМЕР_3 від 26.09.2019 року, а не на підставі звіту № 33-D/59/2, виконаного на замовлення СК «Провідна», мотивовані бажанням відповідача визначити розмір збитків у бік зменшення, та не доводить будь-яких порушень, допущених судом при оцінці вказаних доказів.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про те, що фактично ремонтні роботи пошкодженого автомобіля позивача проведені не були, оскільки чинне законодавство не обумовлює можливість отримання відшкодування завданих матеріальних збитків фактом реального проведення ремонтних робіт та затрат потерпілої сторони на їх проведення. Крім того, ремонтні та відновлювальні роботи можуть бути проведені позивачем і після отримання відшкодування матеріальної шкоди з відповідача.

Відповідно до положень ст.ст. 22, 1192 ЦК України в порядку відшкодування шкоди потерпіла особа може заявити вимоги як про стягнення фактично понесених витрат на відновлення пошкодженого майна, так і витрат, необхідних для відновлення пошкодженого майна.

Згідно положень ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, вирішуючи спір, обґрунтовано виходив з належності та допустимості наданої позивачем ремонтної калькуляції, як доказу, зважаючи на ту обставину, що цей доказ відповідачем у встановлений законом спосіб спростований не був.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач:

Судді: