1Справа № 335/6208/20 2/335/254/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Жукової В.Е., представника позивача адвоката Кадуліної І.С., представника відповідача адвоката Шершньової Г.С., розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шершньової Ганни Сергіївни про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням), -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням), в якому представник позивача просив стягнути із відповідача на користь позивача витрати державного бюджету з підготовки ОСОБА_1 за державним замовленням у розмірі 114 198 грн. 22 коп., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2009 відповідача було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету. З відповідачем було укладено Типову угоду від 01.09.2009 про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно умов укладеної угоди відповідач проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 років за місцем направлення, у разі відмовити їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання.

У 2015 році відповідач отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (диплом НОМЕР_1 ). Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно до Списку працевлаштування персонально кожного випускника, направлення на роботу № 101 від 05.03.2015. Однак, закінчивши навчання, 31.07.2017 до міста проходження інтернатури (роботи) КУ Лисянська ЦРЛ не прибула. Необхідний термін роботи відповідач не відпрацювала, що відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, свідчить про відмову приступити до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом у державній медичній установі.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача вважає, що відповідач зобов`язана відшкодувати фактичні витрати на її навчання у сумі 64 942 грн. та стипендії у розмірі 49 256, 22 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

13.10.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує і просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що у повідомленні про направлення на роботу відповідача була відсутня дата, з якої відповідач повинна була приступити до роботи у Лисянській ЦРЛ Черкаського ДОЗ, а тому ОСОБА_1 не було зрозуміло коли саме їй потрібно було з`явитися на роботу.

Крім того, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», яка на час вступу відповідача до університету передбачала, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням, виключена із Закону, тобто вказана норма на день звернення позивача до суду із позовом не була чинною. Чинний Закон України «Про освіту», зокрема ст. 64, не містить умов про обов`язковість трирічного відпрацювання або відшкодування в установленому порядку до державного бюджету вартості навчання.

На даний момент не існує Порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування, а тому для визнання конкретної суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, не існує нормативного підґрунтя.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідач відмовилась виїхати на місце працевлаштування за призначенням після закінчення навчання, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. З 2017 року випускники закладів вищої освіти медичного спрямування вільні у виборі місця роботи відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про вищу освіту», крім випадків, передбачених цим Законом, Тобто право вільно обирати собі роботу чи рід занять є невід`ємним правом людини.

03.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив Запорізького державного медичного університету, згідно якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що із листа вих. № 224 від 22.02.2018 убачається, що відповідач була звільнена за ч. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули протягом 3-х років з моменту закінчення інтернатури, а відтак зобов`язана відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, згідно Порядку № 367.

Під час вступу відповідача до Запорізького державного медичного університету діяла ч. 2 ст. 52 Закону України «Про вищу освіту», яка передбачала, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням. Відповідач не виконала свого обов`язку прибути та відпрацювати у державному медичному закладі на підставі добровільно укладеної угоди від 01.09.2009 про підготовку фахівця з вищою освітою.

При цьому, як зазначає представник відповідача, нові акти цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності, а відтак твердження відповідача, що на сьогодні немає обов`язку відпрацьовувати у державному секторі економіки з посиланням на ст. ст. 43, 54 Конституції України, є безпідставними.

Таким чином, відповідач, яка підписала угоду, зобов`язана була після закінчення інтернатури відпрацювати три роки у державному медичному закладі, а в разі відмови відпрацювати відшкодувати понесені вищим навчальним закладом збитки.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачем не подавались.

15.03.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цій справі до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційної скарги, у справі № 607/11542/16-ц, провадження № 14-123цс20, на рішення судів, постановлених у подібних правовідносинах.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала клопотання про зупинення провадження у справі, представник відповідача просила вирішити вказане клопотання на розсуд суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у межах вирішуваного питання, суд дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити, виходячи з таких підстав.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини 1 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року цивільну справу за касаційною скаргою Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2017 року у справі позовом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року зазначену справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду мотивована існуванням різного підходу до розуміння і тлумачення положень пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, та пункту 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року прийнято та призначено до розгляду справу Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважала, що справа містить виключну правову проблему, яка стосується як забезпечення єдності судової практики, так і розвитку права, а згідно зі статтею 403 ЦПК України зазначене є виключним повноваженням Великої Палати Верховного Суду. Виключна правова проблема у справах про стягнення коштів за навчання пов`язана з вирішенням питання, чи входить стипендія до витрат на навчання, які особа зобов`язана компенсувати у випадку не виконання обов`язку щодо відпрацювання протягом трьох років.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року зазначену справу повернуто для розгляду Об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що у цій справі передано питання, яке може бути вирішено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду як належним судом, який відповідно до законодавчо визначених повноважень може дійти власного висновку щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах.

Наразі вказана справа Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не розглянута.

Таким чином, оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі за позовом Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням), до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 607/11542/16-ц, провадження № 14-123цс20.

Керуючись ст. ст. 252, 258-261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шершньової Ганни Сергіївни про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційної скарги Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2017 року у справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання (справа № 607/11542/16-ц, провадження № 14-123цс20).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, протеможе бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16.03.2021.

Повний текст ухвали складено 19 березня 2021 року.

Суддя К.В. Гашук