Справа № 496/4022/20
Провадження № 2/496/769/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря Стрілець Ж.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , третя особа квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України про визнання недійсним рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліку,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом № 5 від 05.02.2019 року про зняття його з квартирного обліку та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку в загальній черзі з 05.12.2018 року, першочерговій черзі з 05.12.2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 692 від 26.12.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з військові служби у запас відповідно підпункту «К» підпункту 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області. Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 5 від 05.02.2019 року позивача було знято з квартирного обліку, у зв`язку зі звільнення з лав Збройних сил України по закінченню контракту. Однак, ОСОБА_1 не погоджується з даним рішенням, оскільки він є полковником у запасі з календарною вислугою 26 років 6 місяців, 30 пільгових років, та як особа звільнена із служби, календарна вислуга років якого більша 20 років, гарантовано право залишати на квартирному обліку, де він перебував в загальній черзі з 05.12.2018 року та першочерговій черзі (учасника бойових дій) з 05.12.2018 року.
Ухвалою від 15.10.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 22).
Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, заперечує проти позивних вимог, просить відмовити у їх задоволенні (а.с. 43-44).
Представник квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Однак третьою особою були поданні пояснення по справі, згідно яких начальник відділу просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 оскільки, КЕВ м. Одеси є контролюючим органом за веденням обліку військовослужбовців гарнізону, потребуючих поліпшення житлових умов, які керуючись Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 р. здійснили виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку, оскільки його було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «К» (осіб, які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту) пункту 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області, крім того позивач має службову квартиру в іншому населеному пункті, де і проживає (а.с. 28-40).
Ухвалою суду від 27.04.2021 року справу було призначено до судового розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, заслухавши думку позивача і на підставі наданих стороною доказів, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено наступне.
Засіданням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 143 від 05.12.2018 року, було розглянуто питання про зарахування ОСОБА_1 до обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилого приміщення для постійного проживання при військовій частині НОМЕР_1 - у загальну чергу від 05.12.2018 року та у першу чергу від 05.12.2018 року, як учасника бойових дій (а.с.7, 9).
Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.12.2018 року № 692 відповідно до підпункту «К» пункту 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас, як особу яка проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду (а.с. 6).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 25 від 05.02.2019 року ОСОБА_1 виключили із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення, з вислугою років, станом на 04.02.2019 року, календарних 26 років 06 місяці, льготних 30 років (а.с. 8).
Засіданням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 5 від 05.02.2019 року ОСОБА_1 було знято з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловими приміщеннями для постійного проживання (із загальної черги з 05.02.2019 року та першочергової, як учасника бойових дій з 05.02.2019 року) (а.с. 5).
Позивач є учасником бойових дій та ветераном військової служби, що підтверджується відповідними посвідченнями, отримує пенсію за вислугу років, є інвалідом 2-ї групи та має пільги , встановленні законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 10, 12, 14, 15, 17).
Згідно довідки КВЕ м. Одеса від 11.02.2019 р. № 43, ОСОБА_1 під проходження служби в Одеському гарнізоні військової частини НОМЕР_1 не отримував жиле прміщення (а.с. 16).
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст. 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Пунктом 9 цієї статті передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (п. 1 Порядку).
Згідно з п. 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Аналогічні правові позиції викладені постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 487/5835/17, 01.04.2020 у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 та від 19.05.2020 у справі № 683/2198/18.
Щодо пояснень КВЕ м. Одеси, то суд зазначає, що полковник ОСОБА_1 не підпадає під жодну із категорій військовослужбовців, визначених постановою КМУ № 1081, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла (звільнені з військової служби за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів), оскільки, як зазначалось вище, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. На момент звільнення з військової служби позивач мав вислугу на військовій службі календарну 26 років 6 місяців, 30 пільгових років, на загальний та першочерговий облік зарахований на законних підставах, є ветераном війни та учасником бойових дій, житлової компенсації не отримував, житло не приватизував, а тому у військової частини були відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку. Твердження про те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 в запас було закінчення контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку, а також те, що його було направлено на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області, де він повинен був зарахуватись на квартирний облік, суперечать вищенаведеним нормам житлового і військового законодавства,
Встановивши, що позивач, який є учасником бойових дій, полковником у запасі з календарною вислугою 26 років 6 місяців, 30 пільгових років, йому як особі звільненої із служби, календарна вислуга років якого більша 20 років, гарантовано право залишати на квартирному обліку, де він перебував в загальній черзі з 05.12.2018 року та першочерговій черзі (учасника бойових дій) з 05.12.2018 року, на яку був законно зарахованим зі складом сім`ї 1 особа, тому суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено підстав, визначених законом для зняття його з квартирного обліку.
Так, визнаючи недійним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом № 5 від 05.02.2019 року про зняття, ОСОБА_1 з квартирного обліку, слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 в загальній черзі з 05.12.2018 року, першочерговій черзі з 05.12.2018 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2. 4, 12, 13, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, ЦПК України, ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК Української РСР -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 ), третя особа квартирно - експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України (місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13) про визнання недійсним рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліку задовольнити.
Визнати недійним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом № 5 від 05.02.2019 року про зняття, ОСОБА_1 з квартирного обліку.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 - на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 в загальній черзі з 05.12.2018 року, першочерговій черзі з 05.12.2018 року.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 30.06.2021 року.

Суддя: В.М. Буран