КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/7061/20 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/7651/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року було розірвано. Сторони є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення син проживає разом з матір`ю.

Зазначає, що їх син у вересні 2018 року отримав травму коліна, на лікування якої позивачем витрачено 93 087,05 грн.

Оскільки відповідач участі в лікуванні сина не приймав, ніяких коштів не надав, позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом.

21 серпня 2020 року позивач змінила підстави та предмет позову, так як було висунуто нову, додаткову вимогу, яка полягала в тому, що з метою розвитку здібностей дитини, спільному сину сторін надаються освітні послуги, що полягають у висвітленні лексичного та граматичного матеріалу німецької мови, сума навчання, яка сплачена позивачем, становить - 31030 грн., однак суд першої інстанції, керуючись ч. 3 ст. 49 ЦПК України, не прийняв дану заяву до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування спільного сина в розмірі 46543,53 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9446,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що жодної мови про платність або безоплатність медичної допомоги, яка отримувалась спільним сином позивачки та відповідача, ані в СК України, а ні в правових позиціях Верховного Суду, не йдеться, крім того, не ставиться умова в матеріальній нормі - ст.185 СК України - про те, що такі витрати мають погоджуватись сторонами або ж ставитися пріоритет платності або ж безоплатності в ході здійснення витрат по отриманим послугам.

Зазначає, що відповідач був належним чином проінформований про понесенні позивачем витрати, однак ОСОБА_3 жодних заперечень з приводу вказаного не надав.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність особливих обставин, що призвели до отримання медичної допомоги її сином саме на оплатній основі, необхідності звертатись до одних і тих самих закладів та спеціалістів, проходити одні й ті ж самі дослідження на платній основі по декілька раз, а також наявності у відповідача фінансової можливості забезпечити повну оплату спірних додаткових витрат.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року було розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає розом з позивачем.

Відповідно до постанови від 18 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62085032 на виконанні державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходиться судовий наказ № 369/13324/18, виданий 25 січня 2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та судовий збір в розмірі 176,20 грн.

У 2018 році ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав травму лівого коліна.

Для отримання професійної консультації та наступного лікування позивач разом з сином звернулася до ТОВ «Аксімед Плюс» (Клініка «Аксімед»), в якій за первинним висновком від 21 вересня 2018 року встановлено діагноз: самовпавівішійся вивих надколеника, гемартроз лівого колінного суглоба та проведено пункцію суглоба, видалено 110 мл. геморагічного вмісту під місцевим наркозом (а.с.44), а після зробленого МРТ лівого колінного суставу лікар встановив діагноз: латеропозиція надколінника за рахунок транзитного вивіху, парціальний розрив медіального утримувача надколінника, інтраменіскального розриву медіального меніску часткове пошкодження латеральної колатеральні' з вязку, гемортроз лівого колінного суставу (а.с. 49), внаслідок чого рекомендовано лікування.

У період 08 квітня 2020 року по 10 квітня 2020 лікарем ОСОБА_4 проведено оперативне втручання в стаціонарному режимі згідно діагнозу «Травматичний вивих лівого надколінника. Розрив медіальної патело-феморальної зв`язки лівого колінного суглобу. Наявність внутрішньосуглобового остеохондрального фрагменту», що підтверджується відповідною випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.85-86).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Правовий аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

Оплату фактичних витрат на лікування сина в розмірі 93 087,05 грн. позивач підтвердила консультативними висновками, медичними довідками, дослідженнями, виписками з медичної карти, рахунками, товарним та фіскальними чеками, видатковими накладними, актами про надані медичні послуги (а.с. 44-86).

Відповідач, в свою чергу, жодного доказу на підтвердження того, що він приймав участь в лікуванні сина ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав.

Заперечень щодо заявлених позовних вимог матеріали справи в собі не містять та ОСОБА_3 не надано.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням того, що лікування та обстеження дитини у медичних закладах охорони здоров`я обумовлені необхідністю їх проведення, на що позивачкою ОСОБА_1 за період лікування сина було сплачено 93 087,05 грн., що підтверджується належними та допустимим доказами, приходить до висновку про те, що вказані витрати підтверджені належними доказами та відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, які викликані особливими обставинами, з яких 1/2 частина їх вартості в розмірі 46543,53 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судова колегія критично відноситься до висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки позивачем надано достатньо доказів, якими підтверджено факт проведення хірургічного втручання та лікування сина, а також понесення у зв`язку із цим позивачем витрат. Відповідач, в свою чергу, не скористався своїм правом щодо спростування вищевказаних обставин справи, заперечень щодо заявлених позовних вимог не подавав, хоча був належним чином проінформованим про розгляд даної справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.

Судом встановлено, що 13 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Аструм» укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 8-14).

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 13 квітня 2020 року сторони погодили, що вартість гонорару складає 9446,00 грн. за надані послуги згідно договору.

Відповідно до п.3.3 вказаного договору клієнт зобов`язується оплатити послуги протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг у безготівковій формі, якщо інше не встановлено таким актом.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 20 травня 2020 рокуна виконання умов договору про надання правничої допомоги від 13 квітня 2020 року, адвокатське об`єднання «Аструм» виконало, а клієнт прийняв роботу, отримав правову допомогу та оплатив її в розмірі 9446,00 грн.

Перелік послуг, які були надані Клієнту з надання адвокатської правової допомоги згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- надання правових консультацій і роз`яснень з правових питань, спрямованих на мирне вирішення питання по участі колишнього чоловіка Клієнта у витратах на лікування спільної дитини (шляхом можливого листування Клієнта та її колишнього чоловіка) - 1 година - 4723,00 грн.

- складання та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта - 1 година - 4723,00 грн.

Із платіжного доручення від 21 травня 2020 року вбачається, ОСОБА_1 сплатила гонорар згідно договору про надання правової допомоги від 13 квітня 2020 року в розмірі 9446,00 грн. (а.с.27).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки викладені у постановіВерховного Суду у справі №922/445/19 від 03 жовтня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 9446,00 грн.

Також, з ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 141,180,185 СК України, ст.ст.133,141, 263, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 46543,53 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот сорок три гривні п`ятдесят три копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 9446,00 грн. (девять тисяч чотириста шість гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Повний текст постанови складений 20 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко