РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021, цивільну справу № 758/12543/19 (номер провадження 2/758/5784/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., на підставі рішень зборів суддів Подільського районного суду м. Києва № 1 від 04.01.2021, № 2 від 12.01.2021 та № 3 від 14.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що 01.03.2016 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9463884.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «VОLKSWAGEN» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

11.11.2016 о 17 год. 25 хв., в м. Києві по вул. Бережанська, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (далі-відповідач) та автомобіля «DAEWOO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному «VОLKSWAGEN» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2016 вказана транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «VOLKSWAGEN» звернувся до Страховика - Позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АІ/9463884. ПрАТ «УПСК» на підставі Страхового акту №ОЦ/370/16 від 03.02.2017 було виплачено постраждалій особі страхове відшкодування в розмірі 3 700 грн 94 коп.

Таким чином, загальний розмір виплаченого ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування за полісом №АІ/9463884 склав 3 700 грн 94 коп.

02.08.2019 між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 02/08/2019, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за договором страхування, укладеним з відповідачем.

З огляду на вищезазначене в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страху цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом № АІ/9463884.

Крім того, звернувшись з позовом до суду, позивач поніс наступні судові витрати: судовий збір у розмірі 768,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 тис. грн за послуги адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019.

В судове засідання позивач ФОП ОСОБА_1 не з`явився, до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги у частині стягнення з нього завданих збитків в порядку регресу визнав, щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу не визнав, просив суд відмовити в цій частині позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, 10.11.2016 о 17 год. 25 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Бережанська, у дворі будинку № 9, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Део», д/н НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним у скоєнні вищевказаного ДТП було визнано ОСОБА_2 та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно до полісу № АІ/9463884.

ПрАТ «УПСК» було виплачено на користь потерпілої в ДТП особи суму страхового відшкодування у розмірі 3 700 грн 94 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 1416 від 06.02.2017.

02.08.2019 між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір № 02/08/2019, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за договором страхування, укладеним з відповідачем.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв`язок між протиправною поведінкою й шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Проаналізувавши наведене вище суд, робить висновок про наявність достатніх підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 38 вказаного Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Зважаючи на те, що у судовому порядку було встановлено факт винуватості відповідача у скоєні ДТП, а також з огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги в частині відшкодування завданих збитків в порядку регресу, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача, як особи до якої перейшло право вимоги, суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням того, що позивач до позовної заяви надав договір про надання правової допомоги та документи, що свідчать про оплату гонорару, оформлені у встановленому законом порядку, суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 2 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 27.09.2019 про сплату судового збору у сумі 768,40 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 3 700 (три тисячі сімсот) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

- позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Д. В. Петров