Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19.03.2021 Справа №607/1421/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , просить виселити ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання в цьому будинку. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником вказаного будинку. Відповідач є її колишнім чоловіком. Вважає, що після розірвання шлюбу відповідач втратив право користування будинком. Крім того, вважає, що ОСОБА_3 порушує правила співжиття, чинить їй перешкоди в користуванні її власністю.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в ньому. Зазначив, що відповідач зловживає алкогольними напоями, порушує правила співжиття. Пояснив, що ОСОБА_3 періодично, один раз в тиждень ночує в будинку, однак, проживає в іншому місці. Крім того, повідомив, що декілька днів назад ОСОБА_3 самостійно забрав свої речі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, тому, за відсутності заперечень представника позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи.

Розглянувши справу, судом встановлено такі обставини.

Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1992 року шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.12.2020 року у справі №607/11184/20.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.01.2010 № 51466314, видане Тернопільським районним управлінням юстиції, ОСОБА_2 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно записами в будинковій книзі в будинку зареєстровані ОСОБА_2 та її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Як видно з інформації Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області від 11.08.2014 року ОСОБА_2 09.08.2014 року зверталася в міліцію, з приводу того, що 09.08.2014 року близько 19:00 год. ОСОБА_3 повернувся додому в стані алкогольного сп`яніння та ображав позивачку, погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він є сином позивачки та відповідача. Зазначив, що батько не проживає в будинку, однак, приблизно один раз в тиждень приїжджає ночувати. Він зловживає алкогольними напоями, піднімав руку на маму, витрат на утримання будинку не несе. Нещодавно забрав свої речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю позивачки, проживає на одному подвір`ї з дочкою, яка побудувала хату на її подвір`ї. Повідомила, що ОСОБА_3 не поживає в будинку і тільки інколи з`являється ночувати. Коли приходить, то перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ображає її та погрожує фізичною розправою. Нещодавно забрав свої речі.

Розглянувши справу, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 набутий позивачкою за час шлюбу із відповідачем, у цьому процесі не спростована презумпція спільного майна подружжя, а отже вказаний житловий будинок, незважаючи на його реєстрацію тільки за ОСОБА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя.

Із змісту статті 406 ЦК видно, що сервітут припиняється у разі, серед іншого, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту . Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналіз статті 406 ЦК дає підстави для висновку, що саме власник має право вимагати від інших осіб, які є не є власниками цього житла, усунення порушення його прав. Можливість припинення сервітуту власника/співвласника законодавством не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Доказів, які б спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на майно, чи припинення права спільної сумісної власності суду не надано, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки положення частини другої статті 406 ЦК України та частина перша статті 116 Житлового кодексу Української РСР не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Крім того, місце проживання відповідача не зареєстроване у спірному будинку, а тому він не може бути знятий із реєстрації в ньому.

Тому суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк