Провадження №2/523/1481/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №9, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.07.2020р. подав до Київського районного суду м.Одеси позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Позов обгрунтований тим, що з 2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2017р. до початку 2020р. позивач та відповідач разом з дитиною проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить матері позивача. На початку лютого ОСОБА_2 разом з дитиною, пояснюючи свої дії потребою в окремому проживанні від позивача, «тимчасовою перервою» у стосунках, разом з дитиною виїхала з місця проживання позивача, пообіцявши не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною. В подальшому, протягом тривалого часу, позивач телефонував відповідачу, надсилав повідомлення через соціальні мережі з проханням побачитись з сином. З великими зусиллями знайшовши ОСОБА_2 , яка вела аморальний спосіб життя, із розмов з сином позивач здогадався, що вона вживає наркотичні засоби, систематично вживає алкогольні напої. В подальшому від неї почали надходити повідомленні з погрозами через ненадання позивачем коштів на її вимоги. Надалі позивач звернувся до органу опіки та піклування Київської райадміністрації ОМР, прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури №1 з заявами про негайне відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав. Протягом розгляду цих заяв ОСОБА_1 забезпечував ОСОБА_2 та її нового співмешканця продуктами харчування, миючими засобами, товарами першої необхідності для забезпечення у максимально доступній мірі сприятливих умов для проживання сина. 19.03.2020р. спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей ОМР у Київському районі сумісно з фахівцем центру соціальних служб ОМР, інспектором ювенальної превенції Київського ВП м.Одеси було зафіксовано задовільні умови для проживання дитини 23.03.2020р. позивач звернувся до служби у справах дітей ОМР про визначення способів участі батька у вихованні дитини 29.04.2020р. ОСОБА_1 зустрівся з сином та побачивши, в якому жахливому стані він перебуває, так зі слів дитини, 2 дні не їв, тривалий час не мився, повідомивши матір дитини, забрав сина додому до себе, на що ОСОБА_2 написала заяву у відділ поліції про викрадення дитини. Під час спілкування дитини з співробітником райвідділу ОСОБА_4 було висловлено бажання постійно проживати з батьком, інспектором встановлено «неадекватність» поведінки ОСОБА_2 , яка відмовилась від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. 28.05.2020р. відповідач знову позичивши кошти нібито на сплату комунальних послуг, забрала дитину та не виходила на зв`язок з позивачем і лише 11.06.2020р. за сприянням інспектора ювенальної превенції позивач забрав дитину у матері, та ОСОБА_4 проживає разом з батьком за його адресою реєстрації. Також позивач зазначив, що старший син ОСОБА_2 ОСОБА_5 , якому близько 14 років, проживає з бабусею та не спілкується з матір`ю. Вказані обставини свідчать про схильність ОСОБА_2 до асоціальної поведінки (вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, відсутність постійного місця проживання та працевлаштування), що є небезпечним для малолітнього ОСОБА_4 , а тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.09.2020 року справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м.Одеси.

21.10.2020р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

20.01.2021р. за клопотанням представника позивача зобов`язано орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області надати висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.03.2021р. нав адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування..

Ухвалою суду від 27.05.2021р. у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, на адресу суду надійшла заява адвоката позивача ОСОБА_6 , в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК) про дату та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надсилала, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи.

Представник третьої особи Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника, вирішення питання на розсуд суду, а також зазначив, що підтримує раніше поданий висновок як органу опіки та піклування, та вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача, відповідача на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню..

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №4248.

Згідно висновку Таїровської селищньої ради, затвердженого рішенням виконкому №59 від 18.03.2021р. «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком ОСОБА_1 », за місцем проживання батька ОСОБА_1 , право власності на яке зареєстроване за матію ОСОБА_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , створені всі належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, батько має постійний дохід від систематичного виконання цивільно-правових угод про надання послуг, у період зайнятості передає малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 під нагляд бабусі та дідуся (своїх батьків), які мають теплі стосунки з дитиною та бажають приймати максимальну участь у вихованні хлопчика, а тому визначено доцільним проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 79-80).

Як вбачається з листа Служби у справах дітей від 25.03.2020р. №05/3252, службою у справах дітей ОМР розглянута заява ОСОБА_1 від 12.03.2020р. щодо негайного вилучення дитини у матері без позбавлення батьківських прав, та 19.03.2020р. спеціалістами територіального відділу служби у Київському районі м.Одеси сумісно з фахівцем центру соціальних служб ОМР, інспектором ювенальної превенції Київського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 -за місцем проживання малолітнього ОСОБА_8 , було втсановленор, що для проживання, розвитку, виховання та навчання дитини створено задовільні умови. Також спеціалістами було проведено профілактичну роботу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків.

За заявою ОСОБА_1 до служби у справах дітей ОМР щодо визначення часу спілкування та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8 , було складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання, розвитку та виховання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.12).

06.06.2020р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Данилюка А.Б. подав до Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області заяву про зникнення сина ОСОБА_3 , заява зареєстрована в ЖЄО №15517 та передана до ювенальної превенції (а.с.14-15,19).

12.06.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про погрозу вбивством за реальних підстав побоювання здійснення цією погрози, реєстраційний №16250 (а.с.17-18,16).

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, серії 10ААЄ №635626 від 15.06.2020р. , у ОСОБА_1 наркологічних захворювань не виявлено (а.с.21), відповідно до медичної довідки виданої Одеським психіатричним диспансером про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , без проявів психічних розладів (а.с.22).

Як зазначено в письмовій заяві ОСОБА_9 , ОСОБА_1 після припинення подружніх відносин з ОСОБА_2 ініціює зустрічі з сином ОСОБА_4 , продовжує піклуватися про нього, допомагає матеріально, є багатосторонньо розвинутою особистістю, що може поділись життєвим досвідом з дитиною. Він спокійний та урівноважений за характером, нетерпимий до порушень громадського порядку та морально-етичних правил, алкогольних та наркотичних засобів не приймає (а.с.23).

Також згідно письмових пояснень ОСОБА_10 , який є приятелем позивача, ОСОБА_1 за роки знайомства прояивив себе з позитивної сторони, завжди достримується моральних та етичних устоїв, що склалися у суспільсьві, товариська, неконфліктна людина, до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності не притягуався, має теплі стосунки з батьками, виказує їм почуття любові та поваги (а.с.24).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого КЕЧ Одеського району, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 (а.с.25).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

За нормами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю (батьком). Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини).

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини).

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що проживання дитини з батьком ОСОБА_1 забезпечить належні умови проживання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,280-284,354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 09.07.2021 р.

Суддя