Провадження № 2/638/1096/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 червня 2018 року ОСОБА_2 з подвір`я буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно заволодів належним позивачеві автомобілем ЗАЗ-110308-44 д.н.з. НОМЕР_1 , поїхав до міста Харкова, де допустив дорожньо-транспортну пригоду та зіткнувся з будівлею магазину. Оскільки автомобіль перебував у користуванні сина позивача - ОСОБА_3 , то він звернувся з заявою про злочин до поліції. За даним фактом 13.07.2018 року слідчим відділенням Липецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області до ЄРДР за № 0000495 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Протиправними діями ОСОБА_2 , як зазначає позивач, йому спричинено майнову шкоду, яка виразилась у тому, що в результаті ДТП автомобіль отримав значні пошкодження, крім того вказані події були психотравмуючими для позивача, в зв`язку з чим він вважає, що йому завдано моральну шкоду. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок незаконного заволодіння автомобілем ЗАЗ-110308- 44 д.н.з. НОМЕР_1 та пошкодженням в результаті ДТП у розмірі 78111 грн. 13 коп. (сімдесят вісім тисяч сто одинадцять грн. 13 коп.), а також моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивача зазначив, що позивається з даним позовом в рамках кримінального провадження № 0000495 від 13 липня 2018 року. А також повідомив, що до суми майнової шкоди входить оплата проведення експертизи, сума оплати позивачем правової допомоги, сума, яка зазначена в експертному дослідженні щодо суми майнової шкоди, спричиненої автомобілю, а також сума, сплачена за транспортування пошкодженого автомобілю. Крім того повідомив, що сума моральної шкоди складає переживання позивача, викликані необхідністю відвідувань правоохоронних органів, судових установ. Позивач вказав, що він лікувався, та звертався за лікарською допомогою, вимушений був звільнитися з роботи в зв`язку з цими подіями.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 01 грудня 2020 року провадження справі відкрите.

12 березня 2021 року справа призначена до судового розгляду.

Відзив на позов не надходив.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступні фактичні обставини, докази, що їх підтверджують, та відповідні ним спірні правовідносини.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000495 від 13 липня 2018 року в провадженні Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження за заявою ОСОБА_3 щодо обставин 16 червня 2018 року, коли знайомий заявника ОСОБА_2 1995 року народження за адресою АДРЕСА_1 , самовільно, без згоди заявника, взяв його автомобіль ЗАЗ-1103 д.н. НОМЕР_2 та потрапив на ньому в ДТП.

Вказане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування і станом на час розгляду вказаної цивільної справи.

Підозра за вказаним кримінальним провадженням не повідомлена будь кому.

Процесуальний статус ОСОБА_2 , як стверджує його представник - свідок.

Винність ОСОБА_2 в скоєнні вказаного кримінального провадження не встановлена.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, надаючи оцінку аргументам учасників справи та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Неправомірність дій відповідача, якими завдано шкоду майну позивача, не встановлена у становлений законом порядок. Стороною відповідача заперечується причетність до вказаних подій відповідача.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично ставиться до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 18 жовтня 2018 року, так як експерти при виготовленні вказаного висновку не попереджені про кримінальну відповідальність.

Суду не надано документи щодо вартості транспортування автомобілю, які також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 .

На запитання суду представник позивача повідомив, що вказаний позов заявляється в рамках кримінального провадження, також додатково повідомив, що він в інтересах позивача звертався також з позовом і до органу досудового слідства, і в рамках кримінального провадження позов не відізвано.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 141 ЦПК України.

Окремо суд звертає увагу на відсутність підстав відшкодуванні витрат на юридичну допомогу. Договір про надання юридичної допомоги від 17 серпня 2018 року та додаткові угоди до нього не відповідають вимогам актів про виконання послуг, пов`язаних з наданням правової допомоги ( а.с.33,34,35). Позивач не надав оригіналів чи навіть копій документів оплати вказаних послуг.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як передбачено частиною першою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно до частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Як визначено частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Отже, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи по суті, дотримуючись норми процесуального права, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо не належного розподілу судових витрат. Особа, яка надавала юридичну допомогу жодного разу не з`явилась до судового засідання. Не надано опису робіт, які виконані на виконання умов вказаного вище договору, не надано доказів виконання умов договору.

Щодо моральної шкоди:

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У даному випадку не доведено винності особи до якої подається позов, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Суду не надано доказів лікування позивача чи звернення його за медичною допомогою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, та ст. ст. 12, 13, 76-77, 81-82, 141, 263-264 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 29 липня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.