Справа № 464/4805/20
пр.№ 2/464/129/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання- Захарчук О.Ю., Мерза Д.С.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про виселення та зняття з реєстрації місця проживання, -

з участю представника позивача Шищак І.С.

представника відповідача 1, законного представника відповідачів 2,3,4 Курки Н.П.

представника управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради - Зуєва Я.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 06 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком „Укргазбанк" в особі Львівської філії ВАТ АБ „Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №265-р з лімітом в 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США. В забезпечення виконання цих зобов`язань Позивачем та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, Предметом іпотеки за зазначеним договором є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 71,2 кв. м. На момент укладення кредитного договору та договору іпотеки, в квартирі АДРЕСА_1 з 08.04.1987 року була прописана лише власниця квартири ОСОБА_6 . У зв`язку з невиконанням Відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором 31 грудня 2010 року Сихівський районний суд м. Львова виніс рішення у справі №2-3166/10 про задоволення позову Банку та, зокрема, вирішив: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 95899,67 дол. США та 60214,87 гривень. Звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 06.08.2008 p., а саме квартиру АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів. Виселити ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Сихівського РВ ЛМУ МВСУ у Львівській області зняти ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 .» Під час проведення виконавчих дій встановлено, що в спірній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_9 та відповідачів. Таким чином, після ухвалення рішення суду 31.12.2010 p., без дозволу і відома Позивача в квартирі-предметі іпотеки проживають Відповідач-1 та три його малолітні доньки (Відповідачі-2, 3, 4). Зазначені дії перешкоджають реалізації квартири-предмета іпотеки в примусовому порядку та вчинені з порушенням норм чинного законодавства про іпотеку та договору іпотеки, укладеного між сторонами, що підтверджується наступним. Просить позов задоволити.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву згідно котрого зазначає, що аргументи, вказані в позовній заяві свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про іпотеку», нормами Цивільного та Житлового Кодексу України. разом з тим, висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Зі справи вбачається, що крім власника у квартирі проживають та зареєстровані відповідачі, які набули право користування спірним житлом згідно із законом, тобто набули охоронюване законом право на мирне володіння майном як члени сім`ї позичальника. Доказів того, що вони були зареєстровані і спірній квартирі без згоди позивача, матеріали справи не містять. Позовна заява не містить відомостей та до такої не надано доказів про те, що відповідачам по справі скеровувалась вимога про виселення з предмету іпотеки. Просить у позові відмовити.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21.09.2020 у справі відкрито провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24.12.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору «Службу у справах дітей Сихівського району ДГП ЛМР.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29.03.2021в органу опіки та піклування витребуваного висновок щодо розв`язання спору.

Представник позивача, що здійснює повноваження в порядку самопредставництва, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. При цьому, додатково пояснила, що відповідачі не є сторонами іпотечного договору, а лише ОСОБА_6 , до котрої позов не пред`явлено. Обставини реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей у спірній квартирі позивачу не відомі, однак, вважає, що це відбулося з відома іпотекодавця, без погодження іпотекодержателя, тобто було порушено умови договору іпотеки. Не заперечила, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 31.12.2020 звернене стягнення на предмет застави, та вказане рішення в частині що стосується іпотечного майна перебуває на виконанні у органах виконавчої служби. Вважає, що діями відповідачів з приводу їхнього вселення у іпотечне майно створюються перешкоди щодо звернення стягнення на нього, оскільки для відчуження необхідно дозвіл органу опіки та піклування, так як троє мешканців є неповнолітніми дітьми. Будь-які перешкоди щодо звернення до органу опіки та піклування відсутні, разом з тим, банк вибрав спосіб захисту судовий, оскільки вважає, що були порушенні зобов`язання встановлені іпотечним договором. Просила позов задоволити повністю.

Представник відповідача 1 із позовними вимогами не погодився, зіславшись на заперечення викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково вказав, що неповнолітніх дітей визначено місце реєстрації за місцем проживання батька та матері згідно вимог закону. Будь-якого іншого житла його клієнт не має. Про обставини реєстрації місця проживання ОСОБА_1 йому не відомо. Також, йому не відомо, яким чином та на підставі чиєї заяви було зареєстровано місце проживання відповідачів 2, 3, 4. Звернув увагу, що підстав для задоволення позову не має, оскільки позивачем не доведено як відповідачі порушують його права на відчуження іпотечного майна. Просив у позові відмовити повністю.

Представник третьої особи, заперечив щодо задоволення позову про виселення та зняття із реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей, оскільки їхні батьки іншого житла у володінні користуванні чи власності не мають.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їхній законний представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлялися через законного представника, у встановленому Законом порядку, про що свідчить, в тому числі оголошення на офіційному веб-сайті Сихівського районного суду м. Львова за веб-адресою : http://shi. lv.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.82, 114). Правом на надання відзиву на позов не скористалися.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відсутність заперечень зі сторони інших відповідачів їх законного представника, встановив наступне.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання неповнолітніх ОСОБА_2 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2018 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками неповнолітніх ОСОБА_2 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2018 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ВАТ АТ «Укргазбанк» передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31.12.2010 задоволено позов ПАТ АТ «Укргазбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 06.08.2008 а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів.

Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває на виконанні в органах виконавчої служби.

З цього слідує, що необхідно встановити правову природу спору, що виник між сторонами, оскільки правові відносини, в межах котрих позивач має намір захистити порушене право виникли з приводу виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

У ч.1 ст.41 закону «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону.

При цьому ч.1 ст. 43 цього Закону встановлено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.

Статтею 61 закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Зокрема, Наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі Порядок).

Згідно з п.1 розділу II Порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст.57 закону «Про виконавче провадження».

У п.3 розділу II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше 5 робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абз.3-16 п.2 цього розділу.

У пп.3 п.3 розділу II порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, установлено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Аналогічно пунктом 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту від 02.04.2012 №512/5 визначено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такого дозволу не дано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої в п.9 ч.1 ст.37 закону.

Крім того, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Одночасно, згідно ст. 33 Конституції України- кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закону).

Так, згідно ст. 6 вказаного Закону визначено, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

При цьому, ст. 10 вищевказаного Закону правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі - Правила).

Так, п.8 Правил також закріплено, що за бажанням батьків чи одного з них документи для реєстрації місця проживання новонародженої дитини можуть бути подані через органи державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватися також через органи соціального захисту населення на підставі даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.

З огляду на ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обмеження щодо вільного вибору місця проживання.

Аналізом зазначених норм, встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, котрі в обмежені строки зобов`язані зареєструвати її місце проживання.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази.

Згідно копії статуту Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» встановлено, що Публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк» є правонаступником відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (а.с.6-8).

З копії договору Іпотеки укладеного 06.08.2008 між ОСОБА_6 та ВАТ АТ «Укргазбанк» передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . При цьому обов`язки іпотекодавця визначені п.3.3 договору (а.с.10-13).

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28.04.1998 був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_3 , з 11.03.2011 за адресою АДРЕСА_4 (а.с.14-16).

Згідно копії довідки з місця проживання про склад сім`ї та приписки ОСОБА_6 проживає та прописана за адресою АДРЕСА_2 з 08.04.1987 (а.с.17)

Згідно копії рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31.12.2010 вбачається, що задоволено позов ПАТ АТ «Укргазбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 06.08.2008 а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів (а.с.18-21).

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження встановлено, що 11.02.2019 приватним виконавцем приватного виконавця виконавчого округу Львівської області відкрито виконавче провадження № 58350860 з виконання виконавчого листа №2-2166/10 виданого Сихівським районним судом м.Львова 17.03.2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 06.08.2008 а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 (а.с.22-23).

Згідно копії постанови приватного виконавця від 10.04.2019 вбачається, що описано та накладено арешт на квартиру номер 24136390, розташовану по АДРЕСА_2 (а.с.24-26).

Згідно копії постанови приватного виконавця від 23.04.2019 вбачається, що у виконавчому провадженні № 58350860 призначено суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання ОСОБА_11 для проведення та визначення в процесі примусового виконання рішення суду вартості квартири АДРЕСА_1 ( а.с.27-28).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що ОСОБА_3 з 13.04.2018, ОСОБА_2 з 01.08.2014, ОСОБА_9 з 22.05.1998, ОСОБА_1 з 14.05.2014, ОСОБА_4 з 13.04.2018 по даний час зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 (а.с.29-33).

Згідно висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації комісія з питань захисту прав дитини вважає за недоцільне виселення та зняття з реєстрації дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.186)

Таким чином судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_6 виникли договірні відносити з приводу іпотечного майна. Між позивачем та відповідачами жодні відносини з приводу іпотечного майна не виникали. Місце проживання відповідача 1 зареєстровано у спірній квартирі 14.05.2014, тобто після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Одночасно, місце проживання неповнолітніх дітей зареєстровано також після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із їх народженням, за місцем проживання обох батьків. Доказів, про те, що ОСОБА_6 була виселена, чи знята з реєстрації з іпотечного майна суду надано не було.

У зв`язку із цим, при вирішенні спору суд зважує на те, що наразі триває виконавче провадження з виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Беручи до уваги вимоги закону «Про виконавче провадження», закону «Про охорону дитинства», а також положення №512/5 порядку, державний або приватний виконавець зобов`язаний в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, зокрема на передачу такого спірного майна на реалізацію, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна. Такого висновку також дійшов ВС у постановах від 30.09.2020 у справі №303/3043/19, від 25.11.2019 у справі №718/482/15-ц та від 10.10.2019 у справі №751/15667/15-ц.

В судовому засіданні, представник позивача вказав, що причиною звернення до суду із позовною заявою є те, що реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 перешкоджає виконанню рішення суду щодо звернення стягнення предмету іпотеки.

Однак такі твердження суд розцінює критично, оскільки жодних доказів, про те, у зв`язку із чим на даний час рішення суду з 2011 є невиконаним, або про причини, що перешкоджають виконанню рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суду не представлено. Крім того, не доведено, котрі умови договору іпотеки порушені відповідачами, оскільки такі стороною іпотечного договору не є, а позовні вимоги до іпотекодавця ОСОБА_6 не заявлялися.

Одночасно, беручи до уваги, що у виконавчому провадженні виконавцем не отримувався висновок органу опіки та піклування щодо доцільності реалізації спірного майна, право користування яким мають малолітні діти, стверджувати про перешкоди у виконанні рішення суду є передчасною.

Крім того, посилання представника позивача на те, що іпотекодавець ОСОБА_6 , усупереч умовам іпотечного договору не отримувала дозволу позивача як іпотекодержателя на реєстрацію в іпотечному майні відповідача 1 та неповнолітніх дітей, є безпідставними, оскільки факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти. Стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов іпотечного договору, у спосіб, установлений нормами законодавства. Аналогічної позиції дотримується ВС в постанові від 18.12.2019 у справі №755/10564/18.

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту порушеного права в процесуальному законі визначаються як підстава позову, у межах якої суд розглядає справу, що знаходить своє відображення у принципі диспозитивності цивільного процесу, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також згідно вказаної норми учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

При цьому, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Спеціальним Законом, який регулює відносини між учасниками справи є Закон України «Про іпотеку», «Про охорону дитинства» «Про виконавче провадження» та Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Із позовної заяви та матеріалів долучених до неї вбачається, що правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки між позивачем та законним представником відповідачів 2, 3, 4 ОСОБА_6 врегульовані рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 31.12.2010.

В той же час, будь які відносини з приводу іпотечного майна чи з приводу виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки між позивачем та відповідачами не виникали, жодних зобов`язань з утримання від певних дій в силу договору чи закону не отримували.

Позивач звернувся до суду, доводячи, що відповідачами порушено його право на реалізацію спірного іпотечного майна, хоча правовідносини між ними з даного приводу (звернення стягнення на предмет застави) взагалі відсутні, оскільки останні не є стороною договору іпотеки, стороною судового спору в цій частині чи стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, за таких обставин, суд не може припускати, що саме ОСОБА_6 зареєструвала місце проживання відповідачів у предметі іпотеки з метою створення перешкоди у виконанні рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Беручи до уваги, що позивачем не доведено, що відповідачами створюються перешкоди щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Зокрема, беручи до уваги, що суд відмовлено у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі ст. 47, 33 Конституції України, ст.ст. 1, 18, 43, 51, 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 6, 10, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постанови КМУ № 207 від 02.03.2016, Наказу Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5, ст.ст. 16, 29 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 79, 81, 141, 229, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації місця проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», місцезнаходження: 03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1, .

Відповідач 1, законний представник відповідачів 1, 2, 3: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер: невідомий.

Відповідач 3: ОСОБА_3 , проживає АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер: невідомий.

Відповідач 4: ОСОБА_4 , проживає АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер: невідомий.

Законний представник відповідачів 2, 3, 4: ОСОБА_6 ), проживає АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, місцезнаходження: 79012, м. Львів, просп. Червоної Калини, 66.

Повне судове рішення буде складено впродовж 5 днів.

Суддя Сабара Л.В.