Провадження № 2-з/752/595/21
У Х В А Л А

16 липня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Коротун Т.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про його забезпечення вказавши, що предметом зустрічного позову у даній справі є поділ майна, яке було придбане за час шлюбу , а саме:

виділення ОСОБА_2 в особисту приватну власність автомобіль марки "KIA Sportage", 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , придбаний 30.06.2012 року;

виділення та визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 42/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;

виділення та визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 58/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що зазначене вище майно було набуто ним з відповідачкою ОСОБА_2 під час шлюбу.

Вказував, що відповідачка ОСОБА_2 має реальну можливість здійснити відчуження майна, яке належить останній на праві приватної власності, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо поділу майна подружжя.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо поділу майна подружжя, а саме: автомобіля марки "KIA Sportage", 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , придбаний 30.06.2012 року; квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував на те, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

ОСОБА_2 , будучи власником майна, яке, як вважає ОСОБА_1 , є спільним майном подружжя, має можливість відчужити його на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Проте, враховуючи предмет даного позову, а саме те, що позивач у зустрічній позовній заяві просить виділити ОСОБА_2 в особисту приватну власність автомобіль марки "KIA Sportage", 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , придбаний 30.06.2012 року, який на момент звернення до суду з зустрічним позовом перебуває у власності останньої, відповідно суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 не обгрунтвано підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення зустрінчого позову у вигляді накладення арешту на автомобіль марки "KIA Sportage", 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , придбаний 30.06.2012 року, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Разом з тим, суд прийшов до висновку, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на:

квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Стягувач - ОСОБА_1 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Боржник - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ;

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.Г. Плахотнюк