ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 липня 2021 року

м. Харків

справа №630/601/20

провадження № 22-ц/818/3821/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року, ухвалене суддею Шалімовим Д.В., в залі суду в м. Богодухів,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Лиска П.О. звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Представник позивача позов мотивує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу було спричинено легкі тілесні ушкодження, чим останній завдано матеріальну та моральну шкоду. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року відповідача визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт. Також даним рішенням суду заявлений нею цивільний позов було задоволено частково та присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. ОСОБА_2 не погодившись з вироком суду оскаржила його в апеляційному порядку та ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року вирок Богодухівського районного суду Харківської області скасовано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрито на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Оскільки ухвалою апеляційного суду вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року було скасовано, включаючи питання щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь моральної шкоди, вона звернулась до суду з даним позовом.

У зв`язку із чим після уточнення якого просив стягнути з відповідача на користь позивача 4 800 грн. в якості відшкодування майнової (матеріальної шкоди), 15 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , матеріальну шкоду у розмірі 4 800 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн., всього 22 800 (двадцять дві тисячі вісімсот) гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що витрати позивача на правничу допомогу під час кримінального провадження є матеріальною шкодою, яка підлягає стягненню з відповідача. Процесуальні питання пов`язані з компенсацією процесуальних витрат у кримінальному провадженні, вирішуються у тій справі , в якій вони були понесені, в порядку передбаченому КПК України, що виключає можливість їх розгляду в порядку цивільного судочинства. Також вказує, що судом першої інстанції не було наведено мотивів, з яких суд першої інстанції виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Вказує, що визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є завищеною і недоведеною. Також вказує, що витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн є неспівмірними із справою та виконаною роботою адвоката.

Представник позивача адвокат Лиска П.О. надав до суду відзив на апеляційну скаргу та просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції обгрнутовано відніс витрати на оплату послуг адвоката за надані ним послуги до реальних збитків. Вказує, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим та відповідає принципам розумності та справедливості. Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року по справі № 613/482/17 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт. Також даним рішенням суду присуджено до стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Зі змісту вироку суду від 11 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 26 березня 2017 року близько 02-00 години, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні нічного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_6 , що сталася на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, навмисно нанесла останній чотири удари правою рукою, зігнутою в кулак, в область обличчя та в підключичну область, та один удар правою ногою в область правого стегна, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синця в області повік лівого ока, садна в області вилиці зліва, синця в підключичній області, синця в області верхнього краю правої клубової кістки, які згідно висновку експертизи № 42-БГ/17 від 28.03.2017 року за ступенем тяжкості кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України скасовано, кримінальне провадження закрито та останню звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Однак, закриття кримінального провадження зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою.

Ухвалою Верховного суду від 04 травня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо ОСОБА_2

Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 13 вересня 2019 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 90. Після укладення шлюбу позивач у спарві змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 13 вересня 2019 року.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 4 800 грн. суд першої інстанції вважав їх обґрунтованим та такими, що підтверджуються підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2019 року між позивачем у справі ОСОБА_3 та адвокатом Лискою П.О., укладено договір про надання правових послуг №14/19.

Відповідно до п. 4.1. Договору, гонорар адвоката за комплекс дій правових послуг здійснюється у погодинній оплаті та складає 600 (шістсот) гривень.

Зі звіту по договору про надання правових послуг № 14/19 від 05 березня 2019 року вбачається, що в період часу з 05 березня 2019 року по 30 серпня 2019 року, адвокат виконав послуги, пов`язані з правничою допомогою, що підтверджується копією рахунку від 30 серпня 2019 року, згідно якого оплата гонорару адвоката, у зв`язку зі складанням і розглядом апеляційної скарги на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року 3000 грн.

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №1-3008 від 30 серпня 2019 року, позивачем ОСОБА_3 сплачено адвокату Лискі П.О. гонорар у розмірі 3 000.

Зі змісту звіту по договору про надання правових послуг № 14/19 від 05 березня 2019 року вбачається, що в період часу з 05 березня 2019 року по 05 лютого 2020 року, адвокат виконав послуги, пов`язані з правничою допомогою та його гонорар складає 1200 грн.

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №1-0502 від 05 лютого 2020 року, позивачем ОСОБА_3 сплачено адвокату Лискі П.О. гонорар у розмірі 1200 грн.

Згідно копії Акту здачі-приймання до договору від 06 квітня 2020 року про надання правових послуг № 14/19 від 05 березня 2019 року, адвокат Лиска П.О. надав позивачці усну консультацію, правову інформацію та роз`яснення з правових питань, щодо можливих варіантів відновлення порушених прав останньої, пов`язаних із розглядом кримінальної справи, сторони погодили, що гонорар адвоката визначається у погодинній оплаті та складає 600 грн.

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №1-0604 від 06 квітня 2020 року, позивачем ОСОБА_3 сплачено адвокату Лискі П.О. гонорар у розмірі 600 грн.

Згідно з частиною першою статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до частини першої статті 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України).

Згідно з частиною другою статті 126 КПК України сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Отже, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

За правилами цивільного судочинства можуть стягуватися судові витрати, які сторона понесла у зв`язку з розглядом її цивільної справи.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із змісту статей 1166, 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частини перша та друга статті 22 ЦК України).

Процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

Норми цивільного процесуального права не передбачають можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цивільної справи, понесених в рамках кримінального провадження, що регулюється нормами КПК України.

За наведеного, рішення суду в частині задоволених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди 4800 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено факт заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, внаслідок яких, на думку колегії суддів, позивач зазнала негативних наслідків, враховуючи обставини розгляду кримінальної справи відносно відповідача, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та її розміру правильними.

За наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди при розгляді справи в суді першої інстанції не було доведено суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2020 року між позивачем у справі ОСОБА_3 та адвокатом Лискою П.О., укладено договір про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 8 договору, гонорар адвоката за комплекс дій правових послуг здійснюється у погодинній оплаті та складає 600 грн.

Відповідно до копії Акту здачі-приймання до договору від 19 червня 2020 року про надання правничої (правової) допомоги, адвокат Лиска П.О. надав ОСОБА_3 усну консультацію, правову інформацію та роз`яснення з правових питань. Сторони погодили, що гонорар адвоката визначається у погодинній оплаті та складає 600 грн. за одну годину праці адвоката, сума гонорару за виконану роботу, у зв`язку з необхідністю складання позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди визначається в розмірі 3 000 грн. Вищезазначене також підтверджується копією рахунку від 19 червня 2020 року.

Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера №1-1906 від 19 червня 2020 року, позивачем ОСОБА_3 сплачено адвокату Лисці П.О. гонорар у розмірі 3 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що саме витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката при розгляді конкретної цивільної справи, несуть сторони та покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявлена позивачем вимога про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу є обгрнутованою.

Між тим, колегія суддів не погоджується з розміром витрат на правову допомогу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3ст. 133 ЦПК України).

Згідност. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи те, що позов задоволено на 75,7 %, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, які відповідач вимушений понести у зв`язку із розглядом справи, у пропорційному співвідношенні до задоволених вимог у сумі 2271 грн. підлягають стягненню з позивача.

Отже, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року в цивільній справі № 613/666/20.

Таке вимога апелянта не підлягає розгляду, оскільки за приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Такі вимоги та доводи не були предметом розгляду в суді першої інстанції та підлягають розгляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Апелянт не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідною заявою про визнання таким, що не відлягає виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року в цивільній справі № 613/666/20 у передбачений законом спосіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині та змінити загальну суму стягнення. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. - залишити без змін.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року в частині визначення загальної суми стягнення 22 800 грн. - скасувати.

Перерозподілити судові витрати,змінивши рішення суду в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2271 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова