ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/106/21 Справа № 208/265/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
12 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені, інфляції та 3-х відсотків річних, -
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів в сумі 22 023 (двадцять дві тисячі двадцять три) гривні 92 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 429 211 (чотириста двадцять дев`ять тисяч двісті одинадцять) гривень 43 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в оплату судового збору: 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок (т. 1 а.с. 69-70).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, інфляції та 3-х відсотків річних відмовлено в повному обсязі (т. 2 а.с. 139-146).

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати по справі № 208/265/16, а саме: судовий збір у сумі 2 111,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн.

Заява мотивована тим, що 30 грудня 2020 року Дніпровським апеляційним судом було розглянуто його апеляційну скаргу та постановою від 30.12.2020 року скасовано рішення суду першої інстанції, а у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі. У зв`язку з розглядом вказаної справи ОСОБА_1 поніс судові витрати 2 111,50 грн. судовий збір за подання апеляційної та 20 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 повідомив суд про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи складаєт 2 111,50 грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги та орієнтовно 15 000 грн. - витрати на правову допомогу. Також, зазначив, що докази на підтвердження таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 2 111,50 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, інфляції та 3-х відсотків річних відмовлено в повному обсязі (т. 2 а.с. 139-146).

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Скасовуючи рішення районного суду та приймаючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог апеляційним судом в мотивувальній частині постанови було вирішено питання щодо розподілу судового збору, однак, в резолютивній частині постанови дані висновки зазначено не було.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 просить стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_2 , однак, враховуючи, що ОСОБА_2 у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку, що судові витрати понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо витрат на правову допомогу.

ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

На підтвердження витрат заявником надано копію договору на надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) № 7-20/ц від 16.05.2020 року (а.с. 161) та копію акту від 20.01.2021 року виконаних робіт до договору на надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) № 7-20/ц від 16.05.2020 року (а.с. 162).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Враховуючи те, що при зверненні з даною заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу заявником не надано доказів, що свідчать про оплату наданих послуг у розмірі заявленому заявником, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про стягнення судових витрат підлягає задоволенню частково.

керуючись ст. 270 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Компенсувати ОСОБА_1 судові витрати понесені за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У задоволенні заяви в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров м. Дніпро