Справа № 627/938/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Харківської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки площею 0,25 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд) та 0,1725 га (для особистого селянського господарства), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 .

При житті ОСОБА_2 на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Рябоконівської сільської ради від 04.11.1993 року розпочала процедуру приватизації вказаних земельних ділянок, що підтверджується вищевказаним рішенням Рябоконівської сільської ради та відповіддю Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.10.2020 року, однак процедура приватизації земельних ділянок не була завершена в зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Позивач згідно ст. 1266 ЦК України є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2 та нею в нотаріальному порядку було успадковано інше майно, що належало спадкодавці.

На своє звернення позивач, отримала відповідь від Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 08.10.2020 року про відмову в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище земельні ділянки, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на них.

За час свого життя померла не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та виготовити на власне ім`я правовстановлюючі документи - державні акти на право власності на земельні ділянки. Враховуючи це, вона не має можливості зареєструвати земельні ділянки на своє ім`я та надати правовстановлюючі документи на землю нотаріусу. За викладених обставин змушена звернутися до суду.

Представником позивача була подана заява, згідно якої просить розгляд справи провести за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та при розгляді справи покладався на розсуд суду.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що 04.11.1993 року рішенням XІІІ сесії ХХІ скликання Рябоконівської сільської ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,39 га для ведення особистого підсобного господарства.

З відповіді Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.10.2020 року №458/115-20 вбачається, що згідно даних Національної Кадастрової Системи (НКС) земельні ділянки кадастрові номери: :01:001:0040 площею 0,25 га та :01:001:0041 площею 0,1725 га внесені до бази даних державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою, розробленої ФОП ОСОБА_3 в 2010 році згідно рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Рябоконівської сільської ради від 04.11.1993 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 ».

ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 05 травня 1983 року склала заповіт, посвідчений Рябоконівською сільською радою, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалася і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідача своєму сину ОСОБА_4 , однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть №1366/2003), тобто до відкриття спадщини.

Згідно ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 від 16.09.2010 року; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №1 від 22.09.2010 року.

Як вбачається зі спадкової справи №211/2010 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_2 , копія якої мається в матеріалах справи, то позивач ОСОБА_1 згідно ст.1266 ЦК України, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку та земельної ділянки площею 0,265 га, розташованої на території м. Українка, Обухівського району, Харківської області.

Однак з постанови Краснокутської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №812/02-31 від 08 жовтня 2020 року вбачається, що позивачці було відмову в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом, за правом представлення на зазначені вище земельні ділянки, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на них.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до положень ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Пунктом 4.20 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 282/20595, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру.

За положеннями ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Померла ОСОБА_2 не завершила процедуру приватизації земельних ділянок: земельної ділянки площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та земельної ділянки площею 0,1725 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та не отримала правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки (кадастрові номера: :01:001:0040 та :01:001:0041), про що свідчить відповідь Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.10.2020 року №458/115-20 та інфонрмація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку .

Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, яка є спадкоємецею померлої.

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкувала право на одержання вищевказаних земельних ділянок у власність, яке мала спадкодавиця, та в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації і одержати правовстановлюючих документів на вказане майно, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Крім того ОСОБА_1 пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті спадкодавця своєї бабусі ОСОБА_5 , має законне право на завершення процедури приватизації і одержання правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Керуючись:ст.ст. 125, 152 ЗК України, ст. 346, 328, 1216, 1217, 1225, 1266 ЦК України ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Харківської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0040 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та земельну ділянку площею 0,1725 га, кадастровий номер :01:001:0041 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом здійснення всіх дій, пов`язаних із приватизацією та державною реєстрацією права власності на дані земельні ділянки на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_3 ).

Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області ( місцезнаходження: вул. Миру №127, смт Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область, ).

Суддя Каліберда В. А.