Провадження № 22-ц/802/773/21 Категорія: 83 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою відповідача Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що йому стало відомо про те, що належна йому на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , перебуває під обтяженням (арештом) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 48166760, виданої 25 вересня 2015 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк Н. В. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 32704712, виданої 29 травня 2012 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк Н. В.

Позивач вказував, що вказані арешти майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були накладені в рамках виконавчих проваджень № 32704712 та № 48166760, з приводу стягнення з нього на користь УПФУ м. Рівне заборгованості у розмірах 4 010 грн 30 коп. та 5 33 грн 70 коп. відповідно. Однак, на даний час матеріали виконавчих проваджень, в межах яких на належне йому майно було накладено арешт, знищено за закінченням строку зберігання. Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість, на забезпечення стягнення якої було накладено спірні арешти, не існує, матеріали виконавчого провадження знищені, а строки повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання сплинули. При цьому, згідно інформації ГУ ПФУ в Рівненській області та ГУ ДПС у Волинській області у нього будь-яка інша заборгованість відсутня.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд зняти арешти з усього належного йому майна, в тому числі з квартири АДРЕСА_1 , накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 48166760, виданої 25 вересня 2015 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк Н. В. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 32704712, виданої 29 травня 2012 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк Н. В., а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Знято арешти з усього майна ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), в тому числі з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 48166760, виданої 25 вересня 2015 року державним виконавцем Іл`юк Н. В. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 32704712, виданої 29 травня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Іл`юк Н. В.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що по виконавчих провадженнях № 32704712 та № 48166760, в межах яких було накладено арешт, виконавчі документи, на підставі яких було відкрито вказані виконавчі провадження, 28 грудня 2012 року та 02 березня 2016 року повернуті стягувачу на підставі п. 5 та п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно. Однак, суд не звернув уваги на те, що положеннями вказаного закону не передбачено при поверненні виконавчих документів за наведених умов імперативної норми щодо зняття арешту з майна боржника. При цьому, у разі повернення виконавчого документу стягувачу виконавче провадження не вважається закінченим. Разом з тим, згідно даних АСВП в межах виконавчих проваджень № 32704712 та № 48166760 виконавчий збір та витрати виконавчого провадження позивачем не були сплачені, що унеможливлює зняття арешту з майна останнього. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із закриттям провадження у справі, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення з даною позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а оскільки підстави для продовження обтяження на майно відсутні, дійшов висновку, що такі арешти необхідно зняти.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 223692764 від 11 вересня 2020 року (а.с.9-10). З вказаної інформаційної довідки слідує, що належна позивачу квартира перебуває під обтяженням (арештом) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 48166760, виданої 25 вересня 2015 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк Н. В. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 32704712, виданої 29 травня 2012 року державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк Н. В. Вищевказані арешти майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, були накладені в рамках виконавчих проваджень № 32704712 та № 48166760.

Судом також встановлено, що згідно даних АСВП на виконанні у Рівненському МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 32704712 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу від 15 лютого 2012 року №Ф-562у, виданої УПФУ м. Рівне про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ заборгованості у розмірі 4 010 грн 30 коп. 28 грудня 2012 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника), що підтверджується інформаційним листом Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 169397 від 03 листопада 2020 року (а.с.28-30).

Згідно даних АСВП на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 48166760 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу від 15 травня 2012 року № Ф-562у УПФУ м. Рівне про стягнення із ОСОБА_1 на користь УПФУ м. Рівне залишку заборгованості у розмірі 533 грн 70 коп. 02 березня 2016 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), що підтверджується інформаційним листом Рівненського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 113499 від 25 червня 2020 року (а.с.11).

Як вбачається з інформації ГУ ПФУ в Рівненській області, станом на 03 серпня 2020 року відповідно до карток особового рахунку заборгованості по сплаті внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, штрафних санкцій та пені фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не має (а.с.20). Згідно інформації ГУ ПФУ у Волинській області станом на 27 серпня 2020 року, ОСОБА_1 взятий на облік в управлінні 12 січня 2017 року в зв`язку зі зміною місцезнаходження. Згідно даних, що містяться у Центральному сховищі даних обліку сплати страхових внесків, заборгованість по платежах, стосовно яких контролюючими органами є органи Пенсійного фонду України, відсутня (а.с.21).

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Волинській області, станом на 03 серпня 2020 року у ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у сумі 914 грн 60 коп. виключно за ККББ 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) та ККББ 11010500 (Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування) (а.с.24).

При цьому, як встановлено судом, державними органами допускалося різноманітне написання імені позивача ОСОБА_1 , а саме: « ОСОБА_1 », «ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », хоча усі вищезазначені документи стосуються позивача.

Позивач через свого представника звертався до відповідача із заявою від 15 жовтня 2020 року, в якій просив Рівненський МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешти, накладені на належну йому квартиру (а.с.25-27).

У відповідь на вищевказану заяву 30 листопада 2020 року представником ОСОБА_1 отримано лист про те, що підстави для зняття арешту, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні, оскільки згідно даних АСВП в межах виконавчих проваджень №32704712 та №48166760 виконавчий збір та витрати виконавчого провадження позивачем не були сплачені, що унеможливлює зняття арешту з майна останнього (а.с.28-30).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18.

Суд першої інстанції наведеного не врахував.

Установивши, що позивач по справі є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення його позову про зняття арешту, оскільки він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд мав закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване у цій справі рішення необхідно скасувати, а провадження у справі - закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (загального позовного провадження).

При цьому, колегія суддів, вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, про зняття арешту з майна закрити.

Роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: