Провадження № 2/686/1707/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., за

участю секретаря судового засідання - Боднар А.П., представника позивача Куркевича

О.В., представника відповідача Панченка Д.В., розглянувши у відкритому судовому

засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус

Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначає, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 21.05.2020 року за №18363 стягнуто з позивача на користь відповідача, заборгованість в розмірі 46 485,44 грн.

Позивач вважає даний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки подані товариством приватному нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису не підтверджують безспірності заборгованості, оригінал кредитного договору нотаріусу не було надано. Просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути понесені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому, просить задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні протии позову заперечує, вважає його безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити в його задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином.

25.01.2021 року представником відповідача надано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи.

10.02.2021 року позивачем надано відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 21.05.2020 року за №18363 стягнуто з позивача на користь відповідача, заборгованість в розмірі 46 485,44 грн. Копія виконавчого напису додається.

Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

16.05.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 501027149, згідно якого Банком надано їй кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 62 217,20 грн., для власних потреб. У зв`язку з ситуацією з введеним з 11 березня 2020 рок урядом України карантином, у позивача виникла певна заборгованість за вказаним кредитом.

Позивач вказує, що дана заборгованість не є безспірною, оригінал кредитного договору нотаріусу не було надано, а тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

Представник відповідача позов не визнає, свою позицію обгрунтовує тим, що Банком було дотримано вимог законодавства при поданні документів нотаріусу про вчинення виконавчого напису. На думку відповідача, нотаріусу надано усі документи, необхідні для його вчинення, що передбачені Постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. В свою чергу нотаріусом, на думку, відповідача було дотримано вимог статтей 87,88 Закону України «Про нотаріат».

Відповідач наполягає на тому, що пункт 1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 регулює відносини стягнення за виконавчими написами по іпотечних кредитах, проте оскільки оскаржуваний кредитний договір є беззаставним, то ці правовідносини регулюються саме п. 2 Переліку, який є чинним та не скасовувався. Також відповідач просить врахувати правові висновки Верховного Суду в своїй постанові від 08.08.2019 року у справі № 521/14842/16, однак суд критично оцінює такі заперечення відповідача, виходячи їз наступного.

В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначається, що: «При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.

Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 521/14842/16, на яку посилається представник відповідача, стосується спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що виконавчий напис вчинено за відсутності первинних документів відповідача, що підтверджують виконання умов про надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки, зарахування коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків). Окрім того, у вказаній справі виконавчий напис вчинено по відношенню до кредитного договору, який забезпечений іпотекою. Договір іпотеки був нотаріально посвідчений що було підставою для вчинення виконавчого напису. Окрім того, виконавчий напис, який був предметом розгляду у справі № 521/14842/16, вчинено 12 лютого 2014 року, тобто до внесення змін до Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172, постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року.

Тобто, спір у справі № 521/14842/16 та спір у справі, яка наразі розглядається не є однопредметними, також позовні вимоги обгрунтовані зовсім іншими правовими підставами. Тому правові висновки Верховного Суду у справі № 521/14842/16 не стосуються предмету спору у справі № 686/30495/20 та не підтверджують наведені відповідачем міркування.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, зазначена наступна правова позиція: Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу II «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу П «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001,

Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Щодо чинності пункту 2 Переліку, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 слід зазначити наступне. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністрагивного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення

виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Отже, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому у зв`язку з недотримання нею при вчиненні виконавчого напису викладених вище вимог чинного законодавства, наявні підстави для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України ст.ст. 257, 258, ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 21.05.2020

року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією

Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 18363 про стягнення з

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , тел.

НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150. м. Київ, вул.

В.Васильківська 101, п/р НОМЕР_3 , МФО 300346) коштів на

загальну суму 46485 грн. 44 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його

проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його

проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на

апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня

вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.03.2021 року.

Суддя: