Справа № 569/9298/21
УХВАЛА

21 липня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи, ОСОБА_2 , головний державний виконавець Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на дії головного державного виконавця у виконавчому провадженні №57461457, в якій просить визнати дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. по обчисленню розміру заборгованості зі сплати додаткових витрат, здійсненого станом на 01 березня 2021 року, у виконавчому провадженні № 57461457, неправомірними; скасувати розрахунок заборгованості по додаткових витратах, здійснений головним державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. станом на 01 березня 2021 року , у виконавчому провадженні № 57461457/

В обгрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що 26.04.2021 року, під час ознайомлення з матеріалами ВП № 57461457, заявник отримав розрахунок заборгованості зі сплати додаткових витрат на утримання сина - ОСОБА_3 станом на 01.03.2021 року. Відповідно до вказаного розрахунку, у ОСОБА_1 станом на 01.03.2021 року наявна заборгованість зі сплати додаткових витрат на утримання сина у розмірі 22 921, 16 грн.

ОСОБА_1 заперечує проти існування станом на 01.03.2021 року заборгованості зі сплати додаткових витрат у розмірі 22 921, 16 грн.

Підставою незаконності нарахування заборгованості зі сплати додаткових витрат в межах ВП № 57461457 вважає наступне.

11.05.2018 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення по справі № 569/18720/17, яким зокремо вирішено «стягувати додаткові витрати на утримання дитини, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року по справі №1715/19311/12, на користь ОСОБА_2 , на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.»

Рішення Рівненського міського суду по справі № 569/18720/17 набрало законної сили 31.07.2018 року, після перегляду в Апеляційному суді Рівненської області.

Вважає, що ОСОБА_2 подано до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) документи, які не мають відношення до оплати додаткових витрат на дитину. Також, державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. вказано в розрахунку нараховані як додаткові витрати суми, які не підтверджені наявними в справі ВП № 57461457 документами.

В матеріалах виконавчого провадження наявні наступні документи, подані ОСОБА_2 для нарахування додаткових витрат:

Заборгованість станом на 01.09.2018 року.

заява про примусове виконання рішення (про стягнення додаткових витрат) від 12.10.2018 року про стягнення 2421,00 грн. з додатками:

договір 041011081 від 22.08.2018 року про навчання сина - ОСОБА_3 в ТОВ «Мала комп`ютерна академія Шаг Рівне»;

графік платежів за вказаним договором;

квитанція про оплату першого семестру навчання в сумі 4842,00 грн.;

Так, ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даного платежу в розмірі 2421,00 грн., так як останній здійснений на оплату розвитку здібностей сина - ОСОБА_3 .

Заборгованість станом на січень 2019 року:

заява від 28.12.2018 року про примусове виконання рішення з додатками:

договір 041011081 від 22.08.2018 року про навчання сина - ОСОБА_3 в ТОВ «Мала комп`ютерна академія Шаг Рівне»

графік платежів за вказаним договором

квитанція про оплату другого семестру навчання в сумі 4842,00 грн. та комісія банку - 48,42 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даного платежу в розмірі 2469,42 грн., так як останній здійснений на оплату розвитку здібностей сина - ОСОБА_3 .

Заборгованість станом на травень 2019 року:

заява від 08.05,2019 року про стягнення 478,52 грн. з додатками:

довідка травмпункту Рівненської обласної дитячої лікарні № 9226 від 27.12.2018 року, якою встановлено розтяг зв`язок гомілково-стогного суглобу. Рекомендовано спокій, натирання фастум гелем, фіксуюча пов`язка на день, нурофен при болях

рецепт від 29.03.2019 року

квитанції про купівлю ліків

Державним виконавцем Нижник Т.В. дані витрати були включені до складу додаткових витрат, що мають стягуватися за рішенням Рівненського міського суду по справі № 569/18720/17, що вбачається з розрахунку за травень 2019 року.

ОСОБА_1 не погоджується на віднесення вказаних витрат до додаткових витрат, так як ліки придбавалися не у зв язку з особливими обставинами, пов`язаними зі здоров`ям дитини. Так, за довідкою травмпункту, в ОСОБА_3 був розтяг зв`язок гомілково-стогного суглобу. Для лікування якого захворювання було виписано рецепт від 29.03.2019 року взагалі не вказано.

Таким чином, витрати на придбання ліків у зв`язку з розтягом та для лікування невідомо якого захворювання покриваються за рахунок аліментів, що сплачуються заявником в повному обсязі.

Окрім того, в прикріпленому стягувачем рецепті на купівлю ліків відсутні ліки, на придбання яких стягувачем надано чеки.

Також, чеки надано лише на суму 799,14 грн., разом з тим, до стягнення 50% нараховано не 399,57 грн., а 478,52 грн.

заява від 08.05.2019 року про стягнення 2421,00 грн. з додатками:

договір 041011081 від 22.08.2018 року про навчання сина- ОСОБА_3 в ТОВ «Мала комп`ютерна академія Шаг Рівне»

графік платежів за вказаним договором

квитанція про оплату другого семестру навчання в сумі 4842,00 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даного платежу в розмірі 2421,00 грн., так як останній здійснений на оплату розвитку здібностей сина- ОСОБА_3 .

Заява від 08.05.2019 року про стягнення коштів у сумі 208,76 грн. в рахунок погашення вартості проїзду до ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.. М.М. Амосова НАМН України» з додатками:

консультативним висновком № 8669 від 08.05.2019 року

консультативним висновком № 3284 від 03.10.2018 року

копії двох квитків на потяг на 09.05.2019 року за напрямком Київ-Рівне на ОСОБА_3 , вартістю 99,44 грн.

оригінал квитка на потяг на 07.05.2019 року за напрямком Рівне-Київ на ім`я ОСОБА_3 , вартістю 78,64 грн.

оригінал квитка на потяг на 02.10.2018 року за напрямком Рівне-Київ на ім`я ОСОБА_3 , вартістю 73,70 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даних платежів в розмірі 208,76 грн., так як останні здійснені на оплату поїздок сина, пов язаних з особливими обставинами - для отримання консультацій, пов 'язаних з особливостями здоров`я ОСОБА_3 .

Заборгованість станом на серпень 2019 року:

заява від 29.07.2019 року про стягнення коштів у сумі 358,45 грн. в рахунок оплати поїздки до ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П.Чкалова»:

довідка про перебування ОСОБА_3 в санаторії в період з 30.06.2019 року по23.07.2019 року виписка з історії хвороби від 23.07.2019 року;

оригінал квитка на потяг на 29.06.2019 року за напрямком Рівне-Одеса на ім`я ОСОБА_3 , вартістю 164,18 грн.

оригінал квитка на потяг на 29.06.2019 року за напрямком Рівне-Одеса на ім`я ОСОБА_2 , вартістю 191,55 грн.

оригінал квитка на потяг на 23.07.2019 року за напрямком Одеса-Рівне на ім`я ОСОБА_3 , вартістю 180,58 грн.

оригінал квитка на потяг на 23.07.2019 року за напрямком Одеса-Рівне на ім`я ОСОБА_2 , вартістю 180,58 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даних платежів в розмірі 358,45 грн., так як останні здійснені на оплату поїздок сина, пов язаних з його здоров ям.

заява від 28.08.2019 року про стягнення коштів так як на поїздки для оздоровлення було витрачено протягом 2017-2019 років 2954,20 грн.

Рішенням по справі № 569/18720/17 ухвалено стягувати додаткові витрати на утримання дитини, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року по справі №1715/19311/12, на користь ОСОБА_2 , на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікуваннясина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає, що для стягнення коштів на погашення додаткових витрат до заяви мають бути додані документи, що підтверджують здійснення таких витрат.

У зв`язку з тим, що до заяви від 28.08.2019 року не додано жодного документу, тому підтвердження поїздок для оздоровлення та, відповідно, сплата коштів на поїздки у розмірі 2954,20 грн. відсутня. Тож, дана заява не підлягає задоволенню, а сума, вказана в ній, - включена до складу заборгованості зі сплати додаткових витрат.

заява від 28.08.2019 року про відшкодування коштів у сумі 1108,50 грн. витрачених на придбання канцтоварів з додатком - товарним чеком на загальну суму 2217,00 грн. на придбання.

Канцтовари не є предметами, необхідними для розвитку спеціальних здібностей дитини, а являються предметами звичайного користування при навчанні. Тому такі витрати покриваються коштами зі сплати аліментів, та не являються додатковими витратами. Тож, заявник заперечує проти їх включення до складу додаткових витрат.

Заборгованість станом на січень 2020 року:

заява від 11.01.2020 року про стягнення 2421,00 грн. з додатками:

договір 041011081 від 22.08.2018 року про навчання сина - ОСОБА_3 в ТОВ «Мала комп`ютерна академія Шаг Рівне»

графік платежів за вказаним договором

квитанція про оплату навчання в сумі 4842,00 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даного платежу в розмірі 2421,00 грн., так як останній здійснений на оплату розвитку здібностей сина - ОСОБА_3

заява від 11.01.2020 року про стягнення коштів в сумі 122,20 грн. на оплату квитків до м. Києва з додатками:

оригінал квитка на потяг, вартістю 86,46 грн.

оригінал квитка на потяг, вартістю 50,00 грн.

оригінал квитка на потяг, вартістю 180,58 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даних платежів в розмірі 122,20 грн., так як останні здійснені на оплату поїздок сина, пов язаних з особливими обставинами - для отримання консультацій, пов`язаних з особливостями здоров`я ОСОБА_3

заява від 17.02.2020 року про стягнення коштів у сумі 793,13 грн. для придбання ліків для лікування застуди з додатками: квитанції про купівлю ліків - нокспрей, аквадевіт евкабал, синупрет тощо.

рецепт від 10.02.2020 року.

Заявник не погоджується на віднесення вказаних витрат до додаткових витрат, так як ліки придбавшійся не у зв`язку з особливими обставинами, пов`язаними зі здоров`ям дитини, а у зв`язку з лікуванням ГРВІ. Так, ГРВІ не являється особливими обставинами, пов`язаними зі здоров`ям дитини. Це захворювання є типовим та являється частиною звичайного циклу життєдіяльності, отже має покриватися за рахунок сплачених заявником аліментів.

Окрім того, в прикріпленому стягувачем рецепті на купівлю ліків відсутні ліки, на придбання яких стягувачем надано чеки. Так, в рецепті вказані такі ліки як пектолван, разом з тим, ліками, придбаними відповідно до чеків, є зокрема, ремавір, хусточки, нокспрей, аквадевіт евкабал, синупрет.

Квитанція на придбання нокспрею, авквадевіту датована 07.02.2020 року, в той час, коли рецепт на ліки видано лише 10.02.2020 року, тобто ліки було придбано не відомо для кого до видачі рецепту ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене, відсутній зв`язок між купівлею ліків, на які надано чеки, та лікуванням сина заявника - ОСОБА_3 . З чого вбачається, що ліки були придбані не для ОСОБА_3 , а тому кошти на придбання таких ліків не мають покриватися ні коштами, сплаченими в рахунок аліментів, ні додатковими витратами.

Стягувач, за рахунок стягнення коштів із заявника, намагається покривати свої витрати, не пов`язані з сином - ОСОБА_3

заява від 06.04.2020 року про стягнення 4099,45 в рахунок оплати двох придбаних телефонів з додатками:

договір купівлі-продажу на умовах товарного кредиту № РФФТ-0040-26146327 від

року

рахунок фактура від 12.10.2018 року видаткова накладна Хе РФФТ-0040-26146327 від 12.10.2018 року

фіскальний чек на суму 5199,00 додаток 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 07.12.2017 року

фіскальний чек на суму 2999,90 грн.

Заявник не погоджується на віднесення вказаних витрат до додаткових витрат. Так, мобільний телефон є предметом щоденного вжитку, а не предметом, необхідним для розвитку здібностей дитини, а тим більше пов язаним із особливостями здоров 'я дитини. Тому витрати на купівлю мобільного телефону покриваються аліментами та не являються додатковими витратами.

Одночасно, стягувачем не надано доказів купівлі двох телефонів, саме для ОСОБА_3 , що також виключає можливість включення витрат на купівлю телефонів до складу додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 .

Заборгованість станом на серпень 2020 року:

заява від 12.08,2020 року про стягнення коштів у сумі 5371,00 грн. з додатками:

квитанцією до прибуткового касового ордеру № 196 від 22.07.2020 року на суму 2200 грн. як доплата за проїзд в Залізний порт за два місця - 15 та 16.

квитанція до прибуткового касового ордеру № 177 від 20.07.2020 року на суму 200,00 грн. як аванс за проїзд ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в Залізний порт.

товарний чек від 28.07.2020 року на суму 3500,00 за путівку

квитанція про оплату навчання в сумі 4842,00 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даного платежу в розмірі 2421,00 грн., так як останній здійснений на оплату розвитку здібностей сина ОСОБА_3 .

Разом з тим, заявник не погоджується на оплату заявлених стягувачем витрат у розмірі 3500,00 грн. на купівлю путівки для відпочинку в м. Залізний Порт, так як дані витрати не пов`язані з особливими обставинами розвитку чи здоров`я дитини, а тому покриваються за рахунок сплачених заявником аліментів.

Кошти, в сумі 2400,00 грн. не можуть бути включені до складу додаткових витрат, так як:

не пов язані з особливими обставинами розвитку чи здоров`я дитини

2400,00 грн. було сплачено за проїзд двох осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Разом з тим, заявник не зобов язаний оплачувати проїзд ОСОБА_2 на відпочинок.

Заборгованість станом на січень 2021 року:

заява від 04.01.2021 року про стягнення коштів за оплату навчання та придбання ліків, роутера з додатками:

довідкою від 25.11.2020 результатом аналізу № 105602

рецепти від 16.11.2020, від 25.11.2020

квитанція № 7064 від 17.11.2020, № 16070 від 16.11.2020 квитанція про оплату навчання в сумі 4842,00 грн.

ОСОБА_1 погоджується з необхідністю оплати даного платежу в розмірі 2421,00 грн. за оплату навчання, так як останній здійснений на оплату розвитку здібностей сина - ОСОБА_3 .

Разом з тим, заявник не погоджується на оплату заявлених стягувачем витрат у розмірі 299,95 грн, за купівлю роутера, 226,98 грн. за купівлю Бівелу та 215,10 грн. за купівлю квадевіту, київського вітаміну, вітаміну С, так як дані витрати не пов язані з особливими обставинами розвитку чи здоров я дитини, а тому покриваються за рахунок сплачених заявником аліментів.

Окрім того, чек № 7064 на придбання Бівелу датований 17.11.2020 року, в той час як рецепт на придбання Бівелу для ОСОБА_3 було виписано лише 25.11.2020 року. Тобто, придбання Бівелу 17.11.2020 року за чеком № 7064 відбулося не для використання

ОСОБА_3 , що є додатковою підставою неможливості врахування вказаних витрат у додаткові витрати на ОСОБА_3 .

Заборгованість станом на лютий 2021 року:

заява від 09.02.2021 року про стягнення витрат на придбання ноутбука та навушників з додатками:

договір купівлі-продажу на умовах товарного кредиту від 17.01.2021 року

кредитний договір № від 17.01.2021 року з додатком № 1

договір «МастерСервіс» від 17.01.2021 року

видаткова накладна № РФФТ-0040-44011481 від 17.01.2021 року

фіскальний чек від 17.01.2021на суму 24097,90 грн.

фіскальний чек від 17.01.2021 року на суму 1000 грн.

квитанція від 05.02.2021 року на суму 1300,00 грн.

Заявник не погоджується на віднесення вказаних витрат до додаткових витрат. Так, відповідно дорішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року по справі № 569/18720/17, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню 50% від понесених ОСОБА_2 , документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина ОСОБА_3 .

Разом з тим, ноутбук та навушники, наразі, є предметами щоденного вжитку, а не предметами, необхідними для розвитку здібностей дитини, а тим більше пов`язаним із особливостями здоров`я дитини. Тому витрати на купівлю ноутбука та навушників покриваються аліментами та не являються додатковими витратами.

Зважаючи на викладене, сума додаткових витрат, понесених та підтверджених стягувачем, станом на 01.03.2021 року становить 30 527,66 грн., тому 50% від додаткових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 01.03.2020 року становить 15 263,83 грн.

Разом з тим, державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за період з року по 01.03.2021 року нараховано суму додаткових витрат у розмірі 22 921,16 грн. Які саме суми додаткових витрат, вказаних у викладених вище заявах стягувана, було включено виконавцем до складу додаткових витрат при здійсненні розрахунку заборгованості станом на 01.03.2021 року заявнику невідомо, так як заявлені стягувачем суми та суми додаткових витрат, нараховані державним виконавцем до стягнення, не відповідають одна одній.

Одночасно, заявником сплачено та долучено до матеріалів ВП № 57461457 станом на 01.03.2021 року квитанції про сплату коштів у сумі 11 433,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 01.03.2021 року (графа «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем»).

Тому, зважаючи на викладене, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати додаткових витрат станом на 01.03.2021 року становила 3 830,25 грн. (15 263,83 -11 433,58), а не 22 921,16 грн. як визначено державним виконавцем Нижник Т.В. Просить скаргу задоволити.

10 червня 021 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Хильчук К.Ю. подано письмові пояснення, в яких остання просить суд скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року залишити без розгляду та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 від 06.05.2021р. на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року.

В судове засідання скаржник не з"явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не подавав.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Хильчук К.Ю. в судове засідання подала заяву (вх.№42703/21 від 21.07.2021), в якій просила розгляд скарги провести у її відсутність та відсутність ОСОБА_2 . Письмові пояснення підтримують та просять задоволити.

Представник Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з"явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, суд встановив таке.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року у справі № 569/18720/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, збільшення розміру стягнення додаткових витрат на утримання дитини, стягнення неустойки по несплаті аліментів та стягнення індексації по аліментам, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року, суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що на виконанні у Бучанському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/18720/17 від 11.09.2018 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Як слідує зі скарги, боржник оскаржує розрахунок заборгованості по додатковим витратам на утримання дитини від 11.03.2021 № 3211, складений державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 569/18720/17 від 11.09.2018, виданого Рівненським міським судом Рівненської області.

Частиною 8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов"язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, оглянутий судом розрахунок заборгованості № 3211 від 11.03.2021 року є ідентичним до попередніх двох розрахунків від 08.09.2020 р. та 01.09.2020 р., щодо яких боржником в минулому вже двічі подавалися скарги до Рівненського міського суду Рівненської області.

З оглянутих в судовому засіданні розрахунків від 08.09.2020 р. та 01.09.2020 р. вбачається, що в оскаржуваному станом на даний час розрахунку заборгованості від 11.03.2021р. № 3211 з`явився новий період починаючи з жовтня 2020 року по лютий 2021 року. В іншій частині, за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року оскаржуваний боржником розрахунок заборгованості від 11.03.2021 № 3211 такий самий, як і розрахунки заборгованості, складені в межах даного виконавчого провадження станом на 01.09.2020 та станом на 08.09.2020.

Зокрема, з письмових пояснень адвоката Хильчук К.Ю. слідує, що 07.10.2020 р на адресу Рівненського міського суду Рівненської області надійшла скарга ОСОБА_1 від 02.10.2020 на дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. (справа Рівненського міського суду Рівненської області № 569/16272/20).

У поданій скарзі від 02.10.2020 ОСОБА_1 просив:

визнати дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. по обчисленню розміру заборгованості зі сплати додаткових витрат, здійсненого 08 вересня 2020 року, у виконавчому провадженні № 57461457, неправомірними;

скасувати розрахунок заборгованості по додаткових витратах, здійснений головним державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. 08 вересня 2020 року, у виконавчому провадженні № 57461457.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2020 року у справі № 569/16272/20, яка набрала законної сили 27 жовтня 2020 року, скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. повернуто заявнику без розгляду на підставі ст.183 ЦПК України.

20 листопада 2020 року на адресу Рівненського міського суду Рівненської області надійшла повторна скарга ОСОБА_1 від 16.11.2020 на дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. (справа Рівненського міського суду Рівненської області № 569/19036/20).

У поданій скарзі від 16.11.2020 ОСОБА_1 просив:

визнати дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. по обчисленню розміру заборгованості зі сплати додаткових витрат, здійсненого 08 вересня 2020 року, у виконавчому провадженні № 57461457, неправомірними;

скасувати розрахунок заборгованості по додаткових витратах, здійснений головним державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. 08 вересня 2020 року, у виконавчому провадженні № 57461457;

визнати дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. по обчисленню розміру заборгованості зі сплати додаткових витрат, здійсненого 01 вересня 2020 року, у виконавчому провадженні № 57461457, за яким розмір заборгованості становить 9 096,18 грн., неправомірними;

скасувати розрахунок заборгованості згідно виконавчого листа № 569/18720/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, розмір заборгованості за яким станом на 01.09.2020 року становить 9 096,18 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2021 року у справі № 569/19036/20, яка набрала законної сили 16 квітня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нижник Т.В. залишено без розгляду.

Так, судом встановлено, що боржник, звернувшись до суду зі скаргою 12 травня 2021 року оскаржує один і той самий розрахунок заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини.

З оглянутих в судовому засіданні розрахунків заборгованості від 01.09.2020, 08.09.2020 та 11.03.2021 року вбачається, що кожний наступний розрахунок додаткових витрат на утримання дитини, складений державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 57461457 з примусового виконання виконавчого листа № 569/18720/17, виданого 11.09.2018 Рівненським міським судом Рівненської області є продовженням попереднього, оскільки складений за довший період починаючи від дати відкриття виконавчого провадження і по останню дату надходження заяви від стягувача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

З наявних розрахунків заборгованості по додатковим витратам на утримання дитини станом на 01.09.2020р. та станом на 08.09.2020р., період за які відображений у тому числі в оскаржуваному станом на даний час розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021 № 3211, вбачається, що боржник був обізнаний із сумами додаткових витрат, які підлягають до стягнення з нього, що підтверджується його платежами в межах даного виконавчого провадження.

Зокрема, з розрахунків державного виконавця станом на 01.09.2020р., станом на 08.09.2020р. та станом на 11.03.2021 достовірно вбачається, що:

на відшкодування додаткових витрат у сумі 2 421,00 грн., нарахованих за жовтень 2018 року, боржником було сплачено 1 000,00 грн. у грудні 2018 року та 1 421,00 грн. у січні 2019 року;

на відшкодування додаткових витрат у сумі 2 421,00 грн., нарахованих за січень 2019 року, боржником було сплачено 500,00 грн. у лютому 2019 року та 1 000,00 грн. у березні 2019 року;

на відшкодування додаткових витрат у сумі 2 928,28 грн., нарахованих за травень 2019 року, боржником було сплачено 1 000,00 грн. у травні 2019 року, 1 000,00 грн. у червні 2019 року та 500,00 грн. у липні 2019 року;

на відшкодування додаткових витрат у сумі 4 062,70 грн., нарахованих за серпень 2019 року, боржником було сплачено 230,00 грн. у серпні 2019 року, 1 000,00 грн. у вересні 2019 року, 1 000,00 грн. у жовтні 2019 року, 500,00 грн. у листопаді 2019 року та 500,00 грн. у грудні 2019 року;

на відшкодування додаткових витрат у сумі 2 543,20 грн., нарахованих за січень 2020 року, боржником було сплачено 500,00 грн. у січні 2020 року та 500,00 грн. у лютому 2020 року;

на відшкодування додаткових витрат у сумі 5 371,00 грн., нарахованих за серпень 2020 року, боржником було сплачено 439,60 грн. у вересні 2020 року та 312,08 грн. у жовтні 2020 року.

Таким чином, суд вважає, що в частині оскарження боржником розрахунку заборгованості зі сплати додаткових витрат на утримання дитини за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року скарга подана з пропуском процесуального строку, встановленого законом, на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця, про що свідчить обізнаність боржника з нарахованими додатковими витратами за той чи інший місяць, їх часткова періодична сплата боржником, а також дві ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2020 року у справі № 569/16272/20 та від 31 березня 2021 року у справі № 569/19036/20.

Як слідує зі змісту скарги ОСОБА_1 від 06.05.2021р. (справа Рівненського міського суду Рівненської області № 569/9298/21), боржник частково визнає той чи інший вид додаткових витрат на утримання та лікування сина, однак, попри це, просить скасувати весь розрахунок заборгованості по додаткових витратах, станом на 01 березня 2021 року, у виконавчому провадженні № 57461457.

Як убачається з платежів боржника, внесених по даному виконавчому провадженню, та які відображені в оскаржуваних розрахунках заборгованості державного виконавця станом на 01.09.2020р. та станом на 08.09.2020р., боржник був обізнаний з діями державного виконавця по кожному нарахованому платежу в тому самому, або наступному місяці, за який державним виконавцем нараховані додаткові витрати. Натомість, у десятиденний строк зі скаргою не звертався.

Разом з тим, у скарзі заявник вказує, що отримав розрахунок заборгованості зі сплати додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 станом на 01.03.2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи ВП № квітня 2021 року, а тому вважає останнім днем строку для подачі скарги - 06 травня 2021 року.

Натомість, скаржник, звернувшись до суду зі скаргою від 02.10.2020, яка надійшла до суду 07 жовтня 2020 року (справа 569/16272/20), боржник пропустив процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою, яка надійшла до суду 20 листопада 2020 року (справа № 569/19036/20).

В свою чергу, звернувшись до суду з наступною скаргою від 16.11.2020, яка надійшла до суду 20.11.2020 (справа № 569/19036/20), боржник пропустив процесуальний строк на звернення до суду з цією скаргою від 06.05.2021, яка надійшла до суду 12 травня 2021 року (справа № 569/9298/21).

Таким чином, боржник ОСОБА_1 звернувся з тією ж самою скаргою повторно, ввівши суд в оману, коли насправді йому стало відомо про нарахування державним виконавцем додаткових витрат на утримання дитини за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року, які відображені в оскаржуваному розрахунку заборгованості по додатковим витратам на утримання дитини від 11.03.2021 № 3211, складеного державним виконавцем станом на 01.03.2021р., та які до цього були відображені в попередніх розрахунках заборгованості, складених державним виконавцем станом на 01.09.2020р. та станом на 08.09.2020 р.

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області втретє зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №57461457, проте поважних причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року не зазначив, клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця у відповідності до ч.2 ст.449 ЦПК України не подав, а отже, ним не дотримано строк звернення із скаргою встановленою ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.449 ЦПК України зі скаргою на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року .

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявником пропущено десятиденний строк на оскарження дій державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року, та відсутнє клопотання про його поновлення, тому приходить до висновку, що скаргу слід залишити без розгляду в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року.

Проте, залишення скарги без розгляду в цій частині не перешкоджає зверненню до суду зі скаргою за умови подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Щодо оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року, то суд зазначає таке.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року у справі № 569/18720/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, збільшення розміру стягнення додаткових витрат на утримання дитини, стягнення неустойки по несплаті аліментів та стягнення індексації по аліментам, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року, суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Суд зауважує, що спосіб стягнення додаткових витрат на утримання дитини, присуджений судом, для відповідача є безспірним, і ставиться лише в залежність від фактичного понесення матір`ю дитини додаткових витрат на дитину та їх документального підтвердження, після чого відповідач (боржник) зобов`язаний відшкодувати позивачу (стягувачу) 50 % від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина.

Більше того, спосіб стягнення додаткових витрат на утримання дитини, який визначений між сторонами по даній справі відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року у справі № 569/18720/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року, не зобов`язує позивача (стягувача) узгоджувати такі витрати, їхній вид та вартість із відповідачем (боржником). За рішенням суду такі витрати стягнуті з відповідача (боржника) наперед, та він зобов`язаний відшкодовувати їх позивачу (стягувачу) після фактичного понесення.

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За положеннями вищевказаної статті передбачено, що доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

При цьому, стаття 185 Сімейного кодексу України не міститься вичерпного переліку додаткових витрат на дитину, а вказує на те, що це є витрати, які викликані особливими обставинами (у тому числі, але не виключено, розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, такі особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Слово «тощо» в академічному тлумачному словнику української мови уживається в кінці переліку чого-небудь як вказівка на його неповноту, на можливість його продовження; і таке інше. І це слово «тощо» наявне в переліку додаткових витрат на дитину, який міститься у статті 185 Сімейного кодексу України, що, знову ж таки вказує на те, що цей перелік не є вичерпним, а ставиться в залежність від різних позитивних і негативних факторів (особливих обставин).

Тож, з урахуванням того, що за рахунок аліментів покриваються витрати на достатній життєвий рівень (в розумінні ст.48 Конституції України це харчування, одяг, житло), то за рахунок додаткових витрат на утримання дитини покривається усе те, що не покривається за рахунок аліментів.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 від 06.06.2021р., заборгованість станом на січень 2021 року складається із таких сум: 2 421,00 грн. оплата за навчання дитини в комп`ютерній академії «Шаг», 299,95 грн. витрати на купівлю роутера, 226,98 грн. витрати на купівлю Бівелу та 225,10 грн. витрати на купівлю квадевіту, київського вітаміну, вітаміну С. Заборгованість станом на лютий 2021 року становить 12 048,95 грн. та складається з витрат на придбання ноутбука та навушників до ноутбука.

Однак, витрати за навчання дитини в комп`ютерній академії «Шаг» в сумі 2 421,00 грн. боржником визнаються та не оскаржуються. Натомість, боржник оскаржує весь розрахунок заборгованості по додаткових витрат на утримання дитини від 11.03.2021 № 3211, що не відповідає змісту його скарги.

Крім цього, зі скарги вбачається, що ОСОБА_1 погоджується із навчанням дитини в комп`ютерній академії «Шаг», проте не погоджується із придбанням ноутбуку з навушниками до нього, що є взаємовиключним, оскільки навчання дитини у профільній комп`ютерній школі саме по собі зумовлює потребу дитину в наявності власного ноутбуку.

Що стосується інших додаткових витрат станом на січень 2021 року, які боржником не визнаються (299,95 грн. купівля роутера, 226,98 грн. купівля Бівелу та 225,10 грн. купівля квадевіту, київського вітаміну, вітаміну С), то в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України це є додаткові витрати на дитину, які пов`язані з розвитком її здібностей (навчанням), а також хворобою (лікуванням).

Суд бере до уваги посилання адвоката Хильчук К.Ю. на те, що у зв`язку із установленим на всій території України карантином, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, в освітніх та позашкільних навчальних закладах було запроваджено дистанційне навчання, що є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

Це спричинило потребу у придбанні роутеру, ноутбуку, навушників до ноутбуку для дистанційного навчання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріалами справи встановлено, що ці обставини підтверджені державному виконавцю документально. Зокрема, матеріали виконавчого провадження № 57461457 з примусового виконання виконавчого листа № 569/18720/17 від 11.09.2018 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини містять довідки про дистанційне навчання дитини, які надавалися ОСОБА_2 .

Згідно довідки від 18.01.2021р. № 1, видана Рівненською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 Рівненської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_3 навчається в 9-Б класі цієї школи, та в період з 18 по 22 січня 2021 року освітній процес проводиться у формі дистанційного навчання.

Згідно довідки від 16.02.2021р. № 5, видана Рівненською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 Рівненської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_3 навчається в 9-Б класі цієї школи, 11.02 та 12.02.2021 року добував освіту за технологією дистанційного навчання.

Згідно довідки від 11.05.2021р. № 17, видана Рівненською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 Рівненської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_3 навчається в 9-Б класі цієї школи, 29.03 та 16.04.2021 року здобував освіту за технологією дистанційного навчання.

Згідно довідки Комп`ютерної академії «Шаг» вих. № 809 від 16.01.2021р., відповідно до якої ОСОБА_3 навчається на курсі програми «Мала комп`ютерна академія» з 01.09.18р. по 31.08.2021р., у зв`язку з введенням жорсткого карантину по всій території України заняття в Комп`ютерній академії «Шаг» проводяться дистанційно.

З метою якнайкращого забезпечення потреб та інтересів дитини, створення для неї належних умов для здобуття дистанційної освіти як в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, так і профільній школі «Комп`ютерна академія «Шаг», 17 січня 2021 року ОСОБА_2 придбала ноутбук та навушники до ноутбуку на загальну суму з ПДВ 21 798,90 грн., що підтверджується видатковою накладною № РФФТ-0040-44011481 від 17 січня 2021 року, виданою ТОВ «Сав-Дістрібьюшн».

З матеріалів справи вбачається, що купівля-продаж ноутбуку та навушників до ноутбуку відбувалася на умовах товарного кредиту, що підтверджується договором купівлі-продажу № РФФТ-0040-44011481 від 17.01.2021, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Сав-Дістрібьюшн».

Крім того, суд бере до уваги складний фінансовий стан та стан здоров`я стягувача, ОСОБА_2 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради із заключним діагнозом «Са лівої молочний залози рТ2р№1с (1/13)сМО кл. гр. ІІ. Стан після оперативного лікування», якій рекомендовано нагляд у сімейного лікаря, гормонотерапію та променеву терапію. Вказані обставини підтверджуються випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1059/241 х/в № 2.

Станом на даний час ОСОБА_2 продовжує лікування, звільнена від роботи. Однак весь цей час втрачає в оплаті праці через відсутність лікарняних листів, які не видаються комунальними закладами охорони здоров`я та, відповідно, відсутність їх оплати за місцем роботи за кошти фонду соціального страхування.

Відповідно до частин 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Концепція забезпечення якнайкращих інтересів дитини закладена як в міжнародному праві, так і в національному законодавстві, а тому при розгляді даної справи суд на перше місце ставить інтереси дитини та ту обставину, що дитина, щодо якої батько просить суд скасувати додаткові витрати на її утримання, є дитиною-інвалідом з дитинства, має вроджену ваду серця, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим УПСЗН м. Рівне (на ім`я матері дитини, ОСОБА_2 , як законного представника дитини-інваліда), а також консультативним висновком № 3284 від 03.05.2018р., виданим ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України», корінцем до медичного висновку № 46 від 16.05.2018р., виданого ЛКК Міської дитячої лікарні Рівненської міської ради.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також необхідність понесення додаткових витрат на дитину підтверджується Консультативними висновками ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова» та індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда, відповідно до яких дитині ОСОБА_3 , постійно рекомендовано консервативне лікування (амбулаторне під наглядом лікуючого лікаря), а також щороку санаторно-курортне лікування в санаторії (санаторії-профілакторії) та амбулаторно-курортне лікування.

Син стягувача, ОСОБА_2 , та боржника, ОСОБА_1 , є дитиною-інвалідом з дитинства та хворіє на вроджений порок серця, що підтверджується:

консультативними висновками ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова»: № 7116 від 11.05.2016р.; № 6953 від 16.05.2012р.; № 6353 від 04.05.2007р.;

корінцями медичних висновків ЛКК Рівненської міської дитячої лікарні на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років: № 60 від 18.05.2016р.; № 84 від 06.06.2012р.;

протоколом/картою ехокардіографічного обстеження: від 11.05.2016р.; від 04.05.2007р.;

посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого УПСЗН м. Рівне на дитину-інваліда до 18 років ОСОБА_3 , 2005 року народження;

індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда, заповненою 18.05.2016р. Міською дитячою лікарнею Рівненської міської ради, яка засвідчена головою ЛКК та дільничним лікарем.

Крім цього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є частохворіючою дитиною, через що потребує відповідного лікування.

Вказані вище обставини встановлені та підтверджені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року у справі № 569/18720/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, збільшення розміру стягнення додаткових витрат на утримання дитини, стягнення неустойки по несплаті аліментів та стягнення індексації по аліментам, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року, а тому, відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч.1 ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Частиною 8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив можливість оскарження до суду виключно розрахунку заборгованості за аліментами. Водночас, ні Сімейним кодексом України, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено оскарження розрахунку заборгованості за додатковими витрати на дитину, що, вказує на те, що боржник позбавлений процесуального права на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яка стосується визначеного державним виконавцем розміру заборгованості за додатковими витратами на дитину.

Враховуючи вищевикладене, та те, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України), а законодавчо можливо оскаржити до суду лише розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, а не розрахунок заборгованості зі спати додаткових витрат на дитину приходить до висновку, що в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року, слід відмовити.

Керуючись ст. 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 від 06.05.2021р. на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року - залишити без розгляду.

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 від 06.05.2021р. на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нижник Т.В. в частині оскарження дій державного виконавця та складеного ним розрахунку заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини від 11.03.2021р. № 3211 у виконавчому провадженні № 57461457 за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 23 липня 2021 року

Суддя Н.Г. Кучина