Провадження № 2/369/1323/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Волчка А.Я.,

при секретарі Миголь А.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом. мотивуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - Відповідач), був укладений попередній договір купівлі-продажу від 05.10.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. за реєстровим номером 2006 (далі - Попередній договір). Оригінал Попереднього договору є у Позивача, Відповідача та у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б.

Відповідно до умов Попереднього договору Позивач та Відповідач домовились до 30.11.2017 р. укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:001:5152, розташованої у с. Софіївська Борщагівка, Києво- Святошинського району Київської області.

На виконання умов Попереднього договору Позивачем 05.10.2016 р. було сплачено Відповідачу суму у розмірі 125 000,00 дол. США, що було грошовим еквівалентом 3 240 000,00 грн., по курсу продажу української гривні по відношенню до долара США, що визначається українським міжбанківським валютним ринком станом на дату останніх проведених торгів на міжбанківській валютній біржі (на момент закриття торгів), яка передувала даті підписання Попереднього договору (25,92 грн. за 1 дол. США). Сплата грошової суми підтверджується наданою Відповідачем розпискою та п. 5.1. Попереднього договору (оригінал розписки є у Позивача).

14.06.2017 р. Позивачем та Відповідачем було укладено договір про розірвання Попереднього договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. за реєстровим номером 554 (оригінал договору є у Позивача, Відповідача та у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б.). Договір було розірвано за взаємною згодою Сторін. Проте грошова сума у розмірі 125 000,00 дол. США, що було грошовим еквівалентом 3 240 000,00 грн., станом на сьогодні так і не була Відповідачем Позивачу повернута.

Таким чином, вищевказана сума зберігається Відповідачем без достатньої правової підстави.

23.07.2020 р. Позивачем було направлено Відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, що була отримана Відповідачем 30.07.2020 р.

Проте, станом на день подання позовної заяви Відповідачем грошові кошти не були повернуті, що змушує Позивача звертатись до Суду за захистом своїх порушених прав.

Тому позивач просив стягнути з Відповідача на користь Позивача суму грошових коштів у розмірі 3 240 000,00 грн., що була збережена Відповідачем без достатньої правової підстави.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності в порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 5 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір згідно якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в обумовлений п. 6.1. цього Договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим договором

Нерухомим майном є земельна ділянка за кадастровим номером :04:001:5152, яка належить Продавцю на праві приватної власності. Цільове призначення для ведення фермерського господарства. Площа земельної ділянки, що відчужується складає 1,7935 га, земельна ділянка розташована: Київська обл., Києво-Святошинський р., с. Софіївська Борщагівка.

Відповідно до п. 2.1. Продавець згоден продати, а Покупець згоден купити зазначену земельну ділянку за ціною 13 946 256,00 гривні, що еквівалентно 538 050,00 дол. згідно котирування українського міжбанківського валютного ринку для USD/UAH. (сума Основного договору).

Суму, вказану в п. 2.1 Договору, Покупець сплачує Продавцю в день підписання та нотаріального посвідчення Основного договору.

Попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. за реєстровим номером 2005.

Згідно розписки від 5 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 , отримала від ОСОБА_1 , грошову суму у розмірі 125 000,00 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів як оплату за земельну ділянку кадастровий номер :04:001:5152, площею 1,7935 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с/рада Софіївсько-Борщагівська.

14 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про розірвання попереднього договору посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. п`ятого жовтня дві тисячі шістнадцятого року і зареєстрованого в реєстрі за №2005.

Відповідно до умов даного договору сторони дійшли згоди щодо розірвання Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. п`ятого жовтня дві тисячі шістнадцятого року і зареєстрованого в реєстрі за №2005 (надалі - Договір, що розривається), за взаємною згодою сторін.

На момент підписання цього Договору сторони не мають жодних претензій одна до одної.

Цим договором припиняються відносини, що виникли між сторонами згідно з Попереднім договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. п`ятого жовтня дві тисячі шістнадцятого року і зареєстрованого в реєстрі за №2005.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. за реєстровим номером 554.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («DomboBeheer В. V. V. Тhе Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15, від 25 лютого 2015 року у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 року у справі № 3-5гс15, від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 923/1233/15, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

5 жовтня 2016 відповідачем ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 125 000,00 доларів як оплату за земельну ділянку кадастровий номер :04:001:5152, площею 1,7935 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с/рада Софіївсько-Борщагівська.

Перед цим між сторони був укладений попередній договір купівлі-продажу даної земельної ділянки від 05.10.2016 року.

В подальшому, 14.06.2017 сторони розірвали попередній договір від 05.10.2016 року.

При розірванні попереднього договору сторони засвідчили що не мають жодних претензій одна до одної.

Відсутність у сторін претензій один до одного, підтверджує факт повернення коштів набутих відповідачем від позивача згідно розписки від 05.10.2016 року.

У договір від 14.06.2017 року відсутнгі умови щодо необхідності повернення ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 грошових коштів отриманих на виконання попереднього договору.

Таким чином відсутність у позивача претензій до відповідача станом на 14.06.2017, що зазначено в нотаріально посвідченому договорі, вказує на відсутність факту набуття відповідачем коштів позивача без достатньої правової підстави.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.Я. Волчко