Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Топузова В.І., відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки - адвоката Ярового А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із позовною завоюю до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та встановлення способу участі у вихованні малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою - ОСОБА_2 з 22.06.2019 року. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час через повну психологічну несумісність з ОСОБА_2 , він проживає окремо за адресою: АДРЕСА_1 . Син постійно проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Після того, як вони вирішили розлучитися, відповідачка усілякими способами перешкоджає його спілкуванню з дитиною. На неодноразові прохання надати позивачу можливість бачитись з дитиною відповідачка відмовляла. Починаючи з дня народження дитини, він, як батько дитини, хотів приймати участь у вихованні свого сина, але Відповідачка усіма шляхами забороняла це робити, не допускала його до дитини, забороняла бачити його, не відповідала на телефоні дзвінки та повідомлення, тобто повністю нехтувала правами батька, необґрунтовано обмежила його у реалізації своїх прав відносно дитини. Постійно ображає його та не хоче йти на будь-який контакт. Він був вимушений звернутися до Кальміуського відділу РАГС для отримання повторного екземпляру свідоцтва про народження сина. У червні йому стало відомо що Відповідач, з метою заборонити йому відвідувати сина, звернулася до Служби у справах дітей та Виконавчого комітету Маріупольської міської ради щодо розв`язання спору щодо участі батька у виховані дитини. 17.06.2020 року Виконавчий комітет Маріупольської міської ради прийняв Рішення №222, яким визнав участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок спілкування як: щотижнево у п`ятницю з 18-00 до 19-00 за місцем проживання матері та дитини, або в місцях загального користування. На підставі вказаного рішення він має усі права спілкуватися зі своїм сином. Після прийняття Рішення Виконкому Маріупольської міської ради відповідачка усе одно систематично не допускає його до спілкування з сином. Постійно вигадує причини для того, щоб він не зміг з ним побачитись. У зв`язку з тим, що він працює в ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на посаді помічника машиніста тепловозу - складальник потягів у цеху №322 (Цех рухомого складу Управління залізничного транспорту), він має нестандартний графік роботи, а саме графік 60, тобто він працює день з 7-00 по 19-00, ніч з 19-00 по 7-00 наступного дня та 48 годин вихідні. У зв`язку з таким графіком він не завжди має можливість бачитись з сином у п`ятницю з 18-00 до 19-00, тому що у цей час він знаходиться на роботі. При зверненні до Відповідачки з проханням перенести зустріч з сином, на контакт вона не йде, зустрічі переносити не бажає. Тому, у нього виникла необхідність визначити для спілкування з сином додаткові дні, тому що 1 раз на тиждень недостатньо для систематичного відвідування та спілкування з дитиною. Він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить шкоду сину ОСОБА_3 не існує. Створення перешкод ОСОБА_2 його спілкуванню з сином порушує не тільки його права як батька, а і порушує права та суперечить інтересам дитини.

На підставі викладеного, просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином щотижнево у понеділок, середу, п`ятницю з 15.00 год. до 17.00 год. в місцях загального користування: вулиця, парки, сквери, дитячі майданчики, тощо.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідачка чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. Не відповідає на телефонні дзвінки, уникає зустрічей, не відкриває вхідних дверей за місцем мешкання дитини. Мирним шляхом врегулювати конфлікт не вийшло. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, вважаючи їх необґрунтованими. В обґрунтування своїх заперечень відповідачка та її представник, який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги, адвокат Яровой А.В. надали до суду відзив, в якому зазначили, що стосунки між позивачем та відповідачем зіпсувались через негативну поведінку позивача, яка полягала в психологічному тиску, знущаннях, пробудженні серед ночі, звинуваченнях у зраді, доведенні до істеричного стану і все це у період вагітності. З метою збереження здоров`я свого та дитини, відповідачка пішла від позивача, та почала мешкати разом зі своїми батьками з жовтня 2019 року, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Після фактичного припинення шлюбних відносин, позивач не припинив вчинення психологічного тиску щодо відповідачки: погрожував у телефонних дзвінках, та повідомленнях, висловлювався нецензурно по відношенню до неї, залишав образливі написи на стінах під`їзду будинку, де мешкає відповідачка. Всі ці дії привели до погіршення її здоров`я та відповідно до ускладнень при пологах. З тих причин, що позивач не надавав матеріальної допомоги, відповідачка звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи утримання з 21.01.2020 року. ОСОБА_2 зверталась до Кальміуського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області із заявами про скоєння правопорушень 06.12.2019 р. та 14.01.2020 р. ОСОБА_1 , що полягали у вчиненні фізичного та психологічного насилля відносно дружини. Такі насильницькі дії 06.12.2019 р. привели до погіршення стану здоров`я заявниці, що спричинило втрату грудного молока. Через втрату грудного молока, син заявниці, що не звик до штучних сумішей дуже погано їв впродовж декількох днів, до відновлення грудного молока. 14.01.2020 р. ОСОБА_1 завдав тілесних ушкоджень заявниці у вигляді забиття зап`ястя руки та розрив м`якої тканини губи, і все це у присутності дитини, що викликало обґрунтовані побоювання за дитину, а саме міг перекинути коляску з дитиною тощо. Такі дії, були вчиненні ним у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи такі дії позивача, відповідачка звернулась до Іллічівського районного суду м.Маріуполя із заявою про видачу обмежувального припису. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2020 р. заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис, яким визначено заходи тимчасового обмеження ОСОБА_1 прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_1 , наближатися не менше ніж 300 (триста) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 . Копію такого рішення було направлено до Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік. Проте профілактичні заходи не надали дієвих результатів. Позивач, навіть після видачі обмежувального припису продовжує здійснювати психологічне насильство відносно своєї дружини, а саме наносить нецензурні написи на стінах під`їзду за місцем мешкання відповідачки, надсилає електронні повідомлення з нецензурною лайкою, висловлюється на адресу своєї дружини грубою нецензурною лайкою. Так, відповідно до постанови від 16.12.2020 р. у справі №264/6562/20 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення, повторно, протягом року, домашнього насильства, насильства з ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. ОСОБА_1 не турбується про фізичний та психічний стан сина, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, та навпаки, своєю поведінкою створює умови, що погіршують фізичний стан дитини та може бути загрозою життю та здоров`ю дитини. Враховуючи таке відношення позивача до безпеки дитини, до неї, як до матері дитини та його поведінку, з метою збереження балансу між правами дитини на безпеку та правами батька, відповідачка самостійно звернулась до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. За результатом розгляду заяви відповідачки та висновку управління «Служба у справах дітей» міської ради щодо розв`язання спору відносно участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, виконавчий комітет Маріупольської міської ради вирішив визнати участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з сином, встановивши порядок спілкування: щотижнево у п`ятницю з 18-00 до 19-00 години за місцем проживання матері та дитини, або в місцях загального користування: вулиця, парки, сквери, дитячі майданчики за домовленістю із матір`ю (Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17.06.2020 №222). Таке рішення органу опіки та піклування Позивачем оскаржено до суду не було. У спорах щодо участі у вихованні дитини до уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач не надавав матеріальної допомоги дитині, що змусило відповідачку звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів, можливо зробити висновок про неналежне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків. З урахуванням малолітнього віку сина, станом на сьогодні, не можливо визначити особисту прихильність дитини до батька. Відповідачка жодного разу не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною у час визначений рішенням виконавчого комітету, та навпаки, до негативної поведінки позивача, йшла на поступки та надавала можливість спілкуванню з дитиною у зручний для позивача час (вільний від роботи). Проте позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту того, що відповідачка створює перешкоди у його спілкуванні з сином. Син позивача, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є немовлям, а його батько, позивач, жодного разу не здійснював догляд за сином, його кормління, тощо. Визначення такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, як систематичні побачення з сином щотижнево у понеділок, середу, п`ятницю з 15-00 до 17-00 год. в місцях загального користування: вулиця, парки, сквери, дитячі майданчики, тощо та й ще без домовленості з матір`ю не враховує віку дитини, факту відсутності досвіду по догляду за дитиною у позивача, а тому не враховує інтересів дитини його режиму. На підставі викладеного, просили відмовити в задоволенні позовних.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Бартош Н.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок. Просила винести рішення, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини.

Частиною 1 ст.4 ЦК України встановлено, що принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням п.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22 червня 2019 року, 22.06.2019 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 106. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_2 ».

Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у жовтні 2019 року.

У подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 10.01.2020 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 758 від 27.11.2019 р.

Відповідачка ОСОБА_2 самостійно звернулась до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. За результатом розгляду заяви відповідачки та висновку управління «Служба у справах дітей» міської ради щодо розв`язання спору відносно участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, виконавчий комітет Маріупольської міської ради вирішив визнати участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з сином, встановивши порядок спілкування: щотижнево у п`ятницю з 18-00 до 19-00 години за місцем проживання матері та дитини, або в місцях загального користування: вулиця, парки, сквери, дитячі майданчики за домовленістю із матір`ю, що підтверджується Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17.06.2020 №222. Рішення органу опіки та піклування Позивачем оскаржено до суду не було.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2020 р. заяву ОСОБА_2 задоволено частково, видано обмежувальний припис, яким визначено заходи тимчасового обмеження ОСОБА_1 прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_1 , наближатися не менше ніж 300 (триста) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 . Копію такого рішення було направлено до Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік.

Відповідно до постанови Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 16.12.2020 р. у справі №264/6562/20 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення, повторно, протягом року, домашнього насильства, насильства з ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, призначено штраф в дохід держави у розмірі 340 грн.

На теперішній час після припинення шлюбних відносин дитина проживає разом з відповідачкою, яка з пояснень позивача, чинить йому перешкоди у спілкуванні та участі в вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призводить до таких наслідків, що приходиться викликати поліцію.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.12.2017 року № 2234-VIII).

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

В зв`язку із наявністю між сторонами розбіжності в погляді на спілкування з дитиною, розв`язанням яких стало звернення до суду, Органом опіки та піклування Маріупольської міської ради надано висновок № 01.1.-01-23-32 від 19.02.2021 року, яким ОСОБА_1 визначено порядок спілкування з сином як: щотижнево у п`ятницю з 18-00 до 19-00 години за місцем проживання матері та дитини, або в місцях загального користування: вулиця, парки, сквери, дитячі майданчики, тощо за домовленістю із матір`ю.

Сторони в судовому засіданні підтвердили той факт, що ними рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради, щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 оскаржено не було, що свідчить про те, що вони погодились з висновком органу опіки, вважають його таким, що відповідає інтересам дитини та забезпечить належну участь в її вихованні.

На думку суду, вказаний висновок органу опіки повністю відповідає інтересам дитини, в ньому враховано ставлення батьків до дитини. Однак, беручи до уваги графік роботи батька дитини, режим харчування та сон дитини, вважає за можливе коригувати його часи зустрічі з батьком, у зв`язку з обставинами та в інтересах дитини.

Тому суд, вислухавши сторони, ретельно дослідивши надані ними докази, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги частково, виходить насамперед з інтересів самої дитини а тому, з урахуванням не тільки формального права позивача на зустріч зі своєю дитиною, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, встановлює спосіб спілкування батька з його дітьми шляхом систематичних побачень.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини,- задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та участі в вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання часу на спілкування у літній період часу з червня по серпень включно щотижнево у п`ятницю з 18-00 год. до 19-00 год., та у період з вересня по травень включно щотижнево у п`ятницю з 16-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання матері та дитини, або в місцях загального користування: вулиця, парки, сквери, дитячі майданчики, тощо.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом 10 днів.

Суддя: А. М. Іванченко