Справа № 643/2697/21
Провадження № 2/643/2918/21
21.07.2021
Московський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого Тимош О.М.,
за участю секретаря судового засідання Холод К.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням,
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подала позов, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, визнавши відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1997 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності їй та її сину ОСОБА_4 по Ѕ частині квартири. 01 жовтня 1999 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Після народження їх дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали проживати окремо за іншою адресою. Однак, за проханням ОСОБА_5 , 07 листопада 2000 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала відповідача ОСОБА_3 у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності їй та її сину ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 квартирою за місцем реєстрації ніколи не цікавився, його особистих речей в квартирі не має, участі в оплаті комунальних послуг та квартплати не приймав. Вибір відповідачем іншого місця проживання є добровільним, він не проживає за адресою місця реєстрації понад 20 років без поважних причин, йому ніколи ніхто не перешкоджав у проживанні в квартиру, замки не міняли. Факт відсутності відповідача протягом тривалого часу можуть підтвердити сусіди, знайомі.
Відповідач не спілкується з позивачем.
Позивач зазначила, що вона хворіє, має маленьку пенсію, працювати не має змоги, комунальні платежі постійно зростають і вона багато років сплачує за комунальні послуги за відповідача, який своєю реєстрацією порушує її права на користування і розпорядженням квартирою, тому просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Посилаючись на ст.33 Конституції України, ст.321, 391, 405 Цивільного Кодексу України, Міжнародний пакт про цивільні і політичні права від 16.12.1966 року, Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді 19.02.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.03.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового засідання та задоволено клопотання позивача про виклик свідків.
В судовому засіданні позивачка пояснила, що їй та її сину ОСОБА_4 належить право спільної часткової власності Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_2 . У зазначеній квартирі з 07.11.2000 року зареєстрований її онук ОСОБА_3 , однак він там не проживає, проживає за іншою їй не відомою адресою, вони не спілкуються, перешкод у доступі в квартиру вона ніколи йому не чинила. Особистих речей ОСОБА_3 в квартирі не має, з березня 2000 року він в квартирі не мешкає. Шлюб між її сином та ОСОБА_5 розірвано, вони не підтримують відносин. На даний час відповідач ОСОБА_3 ніколи не цікавився квартирою за місцем реєстрації, за комунальні послуги не сплачує.
Представник позивача адвокат Яременко Н.Є. в судовому засіданні надала аналогічні викладеним у позові пояснення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив про те, що він та його мати є власниками квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього від шлюбу народився син ОСОБА_3 (відповідач по справі). Після його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони переїхали та стали жити в іншому місці. Однак, за проханням його та його дружини, мати ОСОБА_1 07 листопада 2000 року зареєструвала його сина у квартирі. В квартиру з березня 2000 року дружина та син більше не вселялися. З цього часу квартирою відповідач не цікавився, ніяких його особистих речей в квартирі не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Відповідач з ними не спілкується, шлюб з його матір`ю розірваний. В добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації з вищезазначеної квартири. Реєстрація відповідача перешкоджає їм з матір*ю у здійсненні права користування та розпорядження квартирою.
Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та її сину третій особі ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.09.1997 реєстраційний № НОМЕР_1 та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266037180, №266037444 від 15.07.2021 (а.с.19, 83-84).
Із довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.01.2021 та18.02.2021 вбачається, що окрім позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_3 з 07.11.2000 року (а.с.14, 26).
Відповідач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є третя особа ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 03.06.2000 (а.с.8)
Із відповіді Московського відділу поліції ГУ НП в Харківській області №2аз/1496701 від 12.01.2021 року вбачається, що згідно облікових даних, якими володіє Московський ВП ГУ НП в Харківській області, заяви та повідомлення від громадянина ОСОБА_3 , 2000 року народження в період часу з 01.01.2016 до 12.01.2021 не надходили (а.с.21).
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні надала показання, що є невісткою позивача ОСОБА_1 Проживає в квартирі АДРЕСА_1 з квітня 2018 року. Відповідача ніколи не бачила, з ним не знайома, він не допомагає ніяким чином, його особистих речей в квартирі не має, здоров`ям позивачки ОСОБА_3 не цікавиться, ніколи не намагався вселитися, не сплачував ніколи за комунальні послуги.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надала показання, що поживає по АДРЕСА_3 з 2011 року, є сусідкою позивача ОСОБА_1 , з 2011 року знайома з позивачкою, обізнана про те, що відповідач ОСОБА_3 є онуком позивачки, бачила його востаннє років 20 потому, коли він був маленький. Свідок зазначила, що є медсестрою і приблизно раз в місяць буває в квартирі позивачки, робить їй уколи, у квартирі особистих речей відповідача в квартирі не має, проживають там лише позивачка ОСОБА_1 , її син з невісткою.
Суд не бере до уваги акт про непроживання від 02.02.2021 як недопустимий доказ (а.с.7).
Статтею 41 Конституції України та ч.1 ст. 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Частиною 2 статтею 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідачем не спростовано обставин викладених у позові.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 понад рік не проживає, поважних причин відсутності за адресою місця реєстрації не навів, але зареєстрований в ній і тим самим чинить перешкоди позивачеві у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі у сумі 908,00 грн.
Керуючись ст.2,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,273,280-284,289,354,355 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м.Харкова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне рішення суду складено 23.07.2021.

Суддя О.М.Тимош