Справа № 539/2031/20
Провадження № 2/539/196/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого судді Хоменка Д.Є., при секретарі Мирній Т.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

В позові вказано, що 15.08.2017 року між нею та ПАБ «Альфа-банк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 630707150, шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 630707150, відповідно до якого відповідач надав позивачу, грошові кошти в розмірі 22500 грн. Текст кредитного договору знаходився та знаходиться за електронною адресою www.alfabank.com.ua Вона щомісячно з 15.08.2017 року по 10.05.2020 року сплачувала на користь відповідача 2500 грн., що за період в 33 місяці становить 82500 грн.

Вважає, що при укладанні Кредитного договору, були порушені вимоги чинного законодавства України, та права позивача, як споживача на ринку фінансових послуг, дане порушення здійснене з боку відповідача.

В зв`язку з безробіття через карантин вона написала заяву про кредитні канікули, які відповідач задовольнив. Під час кредитних канікул, а саме 10.06.2020 р. відповідач, попередньо не проінформувавши її встановив на картку додатковий кредитний ліміт, в розмірі 10000 грн., з якого списали кошти на погашення процентів та оплату за розрахунково - касове обслуговування. Цей ліміт, без згоди позивача, додано до основної суми боргу, списано відповідачем, як погашення заборгованості та заблоковано карту.

Відповідач не повідомив та не розтлумачив позивачу, як споживачу, усі наявні ризики при користуванні послугою відповідача, а саме - не повідомив про можливість збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку.

Коли вона звернулася за юридичною допомогою до Комітету по захисту прав споживачів ВГО «СГОУ «Народна рада», юристом було виявлено в розрахунку платежів, наданому відповідачем, що останнім нараховану плату за обслуговування іншого кредиту, що дає змогу стверджувати, що по оскаржуваному кредити існує такий прихований платіж.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Нарахування та сплата процентів та неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків відповідачем.

Пропозиції, заяви та розрахунок були написані шрифтом, який неможливо прочитати без додаткових засобів (окулярів, лупи тощо). В той час, як вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чітко визначають вимоги до оформлення документів (для всіх установ та організацій) шрифтом 12-14 пунктів, шрифтом Times New Roman.

Підготовка редакція даного Кредитного договору здійснювалась виключно відповідачем, без залучення до цього процесу позивача, умови даного Кредитного договору запропоновані в односторонньому порядку без можливості внесення позивачем своїх зауважень. Редакція даного Кредитного договору була надана позивачу в день укладання угоди, що унеможливлювало здійснення позивачем ґрунтовного вивчення умов договору, крім того треба взяти до уваги відсутність у позивача спеціальних знань для здійснення вивчення умов Кредитного договору.

Кредитний договір є однією із форм договору позики. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики, де позикодавцем виступає юридична особа, укладається обов`язково у письмовій формі. В Законі України «Про електронну комерцію» визначено поняття електронної торгівлі, електронного договору, електронного правочину. Аналізуючи положення статті 12 зазначеного Закону, можна встановити, що він прирівняв тільки електронні договори, укладені шляхом обміну електронними повідомленнями - до укладених у письмовій формі (договір підписаний за допомогою електронного цифрового підпису), а інші електронні договори - до усних договорів.

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомоги особистого ключа та перевіряється за допомоги відкритого ключа.

Позивач просить визнати Договір про надання споживчого кредиту № 630707150 укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту від 15.08.2017 р. року між ОСОБА_1 та ПАБ «Альфа-банк» недійсним. Застосувати наслідки недійсності договору, а саме зобов`язати позивача повернути у натурі 60000 грн., які відповідач одержав на виконання цього правочину.

20.01.2021 року позивач надала суду заяву про зміну позовних вимог, в якій прохала суд визнати Договір про надання споживчого кредиту № 630707150 укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № від 15 08 2017 р. року між ОСОБА_1 та ПАБ «Альфа-банк» неукладеним.

Оскільки кредитний договір фактично не було укладено, так як сторони не домовилися про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, у свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним, даний правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Документи які підписані позивачем договір викладено в письмовій формі з друкуванням тексту розміром 5, що здійснено банком навмисно з метою ускладнити та унеможливити прочитання тексту.

Тому вважає, що даний договір не є укладеним. Позивач має право, в будь який час до слухання справи по суті змінити позовні вимоги, підстави та предмет позову.

Відповідач не врахував при обчисленні загальної вартості кредиту витрати споживача на так звані кредитні канікули, які не згадуються у підписаних позивачем документах. Сума, за надані кредитні канікули разом з процентами та комісією, відповідач начислив на картку як новий кредит (послугу, яку відповідач не просив).

У зв`язку із цим зазначена загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом на момент укладення договору є значно заниженою та приховує реальну вартість кредиту. Зазначеними діями банк ввів позивача в оману. Графік щомісячних платежів не відповідає формі встановленій законодавством та не містить всіх визначених законом реквізитів.

Крім того позивачеві було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи наведене, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явились, ОСОБА_2 надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримує.

Відповідач ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. На адресу суду відповідачем надано відзив, згідно якого позовні вимоги він не визнає, прохає суд в їх задоволенні відмовити. У відзиві зазначив, що позивач, підписавши Анкету-заяву, Оферту, Акцепт, Додаток № 1, Паспорт споживчого кредиту, які складають у сукупності Кредитний договір, погодилася з умовами кредитування, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом.

Як видно з Оферти від 14.08.2017 саме позивач звернулась до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією укласти Кредитний договір і саме вона в Оферті запропонувала його істотні умови, в тому числі ті, з якими вона на даний час раптом не погоджується.

Законом України «Про споживче кредитування» чітко передбачена можливість банками передбачити у Кредитному договорі нарахування та сплату комісії, які Позичальник зобов`язаний сплатити банку.

Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та може бути погоджена сторонами у Кредитному договорі.

Всі норми Закону України «Про захист прав споживачів», які суперечать викладеним нормам ЗУ «Про споживче кредитування» (в тому числі ті, що забороняли встановлення комісії), не можуть застосовуватись до відносин споживчого кредитування з огляду на ст. 11 самого ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач навмисно намагається перекрутити норми чинного законодавства, хибно тлумачачи їх на свою користь, та посилаючись виключно на норми, що втратили законну силу на момент виникнення спірних правовідносин.

Закон України «Про споживче кредитування» та Закон України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору з позивачем, вже не містили жодних посилань про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Умови кредитування, погоджені сторонами у Кредитному договорі повністю відповідають умов чинного законодавства (в тому числі законодавства у сфері захисту прав споживачів), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Сторони добровільно погодили всі пункти вчиненого правочину і позивач сумлінно виконує всі умови договору, чим фактично надала та продовжує надавати згоду своїми діями на вищевказані умови, в тому числі і в частині сплати комісії.

Матеріалами справи доведено, що позичальник ознайомилася з умовами споживчого кредиту, в тому числі щодо нарахування комісії, що підтверджується її підписом.

Відповідач вважає, що укладаючи Кредитний Договір, будь-яка сторона повинна уважно з`ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.

Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорі.

Процентна ставка погоджена сторонами у Кредитному договорі, в подальшому процентна ставка не змінювалась, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що в даному випадку мають місце будь-які порушення норм чинного законодавства.

Згідно з умовами кредитного договору пеня відсутня, встановлено виключно неустойку у вигляді штрафу. Розмір штрафу визначений у п. 6 Паспорту споживчого кредиту, який містить особистий підпис Позичальника. Крім того, у період карантину відповідно до чинних норм законодавства та кредитної політики банку неустойка взагалі не застосовується.

Стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що Кредитний договір містить несправедливі умови, що волевиявлення позивача не було вільним, що вона не розуміла значення своїх дій та не керувала ними, також відсутні докази введення її в оману, наявності стороннього тиску та впливу щодо підписання умов договору.

05.03.2021 року відповідачем подано відзив на заяву про зміну позовних вимог, згідно якого зазначено, що відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

У разі якщо сторони згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Дії позивача, яка уклала договір про надання споживчого кредиту, витратила отримані кошти на власні потреби, а через два роки пред`явила позов про визнання договору спочатку недійсним, а після цього неукладеним, при цьому у першому ж абзаці Заяви особисто стверджуючи наступне: «15.08.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 630707150 шляхом підписання...», суперечить її попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню коштів) і є недобросовісними та такими, що вчиняються явно на шкоду іншій особі. А сам позов явно заявлений не для захисту своїх порушених прав, а задля уникнення взятої на себе відповідальності перед кредитором.

Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 15.08.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-банк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 630707150, шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 630707150, відповідно до якого відповідач надав позивачу, грошові кошти в розмірі 22500 грн.

Позивач щомісячно з 15.08.2017 року по 10.05.2020 року сплачувала на користь відповідача 2500 грн., за даний період позивачем на користь відповідача сплачено грошові кошти на загальну суму, що становить 82500 грн.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

20.01.2021 року позивач надала суду заяву про зміну позовних вимог, яка прийнята судом, в якій прохала суд визнати Договір про надання споживчого кредиту № 630707150 укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № від 15 08 2017 р. року між ОСОБА_1 та ПАБ «Альфа-банк неукладеним.

Як вбачається з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 змінені на підставі заяви про зміну позовних вимог, а саме про визнання Договір про надання споживчого кредиту № 630707150 укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № від 15.08.2017 р. року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-банк» неукладеним, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 / до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» /місце знаходження м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, / про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 липня 2021 року.

Суддя Д.Є. Хоменко