_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., за участю секретаря Молодова В.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про визнання дій незаконними та скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., АТ «Укрсоцбанк» про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому провадженні.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , до моменту набрання законної сили рішення суду по даній справі та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користуванням третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.06.2019 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення по справі №520/12370/19 задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру загальною площею 87 кв.м., житлова площа 55.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.02.2020 року апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Байрамова О.В. залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 07 червня 2019 року - залишено без змін.

21.07.2020 року до суду надійшла заява від представника позивача про заміну позивача правонаступником АТ «Альфабанк». Державним реєстратором 10.12.2019р. квартира, реєстрацію на яку просить скасувати позивач, перереєстрована за правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфабанк».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року клопотання представника позивача задоволено, залучено до участі у справі замість співвідповідача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступника Акціонерне товариство «АльфаБанк».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті на 25 листопада 2020 року.

Представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача АТ «Альфабанк» Байрамов О.В. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на той факт, рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», ОСОБА_3 є законним, державним реєстратором не порушено вимог законодавства під час реєстрації права власності квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідач Державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. не з`явився, про дату та час судового засідання з`явився, про причину відсутності суд не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року між Позивачем та Приватним акціонерним товариством «УкрСоцбанк» (далі по тексту - Банк) було укладено договір про надання споживчого кредиту №2008/694-Ф03.9/84 (далі по тексту кредитний договір, кредит) відповідно до умов, якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 105 000 (сто п`ять тисяч) доларів США, строком повернення до 09.04.2028року.

Відповідно до умов зазначеного договору, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором, 10.04.2008р. між Банком та Позивачем було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої відповідно до домовленості сторін складала 123 762 (сто двадцять три тисячі сімсот шістдесят дві) доларів, 38 центів США.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.05.2019р., Відповідачем - державним реєстратором Манютою С.В. 05.02.2019р. було зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру за АТ «УкрСоцБанк» на підставі

Іпотечного договору № 813, виданого 10.04.2008, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е,

Повідомлення, серія та номер: Б 18.03/30, виданий 21.03.2018, видавник: АТ "Укрсоцбанк"; поштове повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 23.10.2018, видавник: Укрпошта.

Зазначена квартира належала позивачу на підставі договору дарування від 10.04.2008р (а.с.23).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р.

Стаття 2 названого Закону визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 15 Закону № 1952-IV прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень є однією із стадій державної реєстрації.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 р. (надалі за текстом - «Порядок»).

Відповідно до підпункту 1 пункту 37 Порядку документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Частина 4 цієї статті вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ст. 36 Закону України «Про іпотеку», яка була чинна на час укладення іпотечного договору, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка була чинна на час укладення іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 1127 від 25.12.2012 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до п.11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору від 10.04.2008 р.), якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: 1) надавати неправдиву інформацію про наслідки несплатиспоживчого кредиту; 2) вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного судового рішення; 3) зазначати на конвертах з поштовими повідомленнями інформацію про те, що вони стосуються несплати боргу або споживчого кредиту; 4) вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту; 5) звертатися без згоди споживача за інформацією про його фінансовий стан до третіхосіб, які пов`язані зі споживачем родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача; 6) вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою; 7) вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У матеріалах справи відсутні докази того, що Банком надсилалася позивачу письмова вимога, відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», про усунення порушень договірних зобов`язань, із встановленням мінімального (30-денного) строку для виконання договірного зобов`язання.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно п. 4.4 Іпотечного договору, після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки,…,Предмет іпотеки передається Іпотекодержателю або тертій особі за погодженням між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, в управління на період його реалізації у порядку, встановленому цим Договором. Пункт 4.5 Іпотечного договору передбачає можливість звернення Іпотекодержателем стягнення на Предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержавтелю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

Як пояснив у судовому засідання представник позивача, позивач погодження на передачу Предмета іпотеки від Іпотекодавця не отримувалося, повідомлення щодо продажу іпотекодержателем предмету іпотеки не отримував, та інших окремих договорів щодо передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки з Іпотекодавцем не укладалося.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи убачається, що існує реальна небезпека порушення прав позивача на спірну квартиру.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, Акціонерного товариства «Альфабанк» про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності № 30209755 від 05.02.2019 року, на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним Товариством «УкрСоцБанк» обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Суд вважає позовну вимогу про визнання незаконним оскаржуваного рішення неналежним способом захисту, а тому не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги.

До посилань сторони відповідача на те, що Іпотечний договір містить відповідне застереження щодо передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, суд ставиться критично, оскільки на час укладання Іпотечного договору у жовтні 2006р. редакція статті 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачала одну правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки як то договір про задоволення вимог іпотеко держателя.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на який посилалася сторона позивача, суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеній Верховним Судом 18.12.2019р. у постанові у справі №718/2468/18, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки він не зупиняє та не змінює дії решти нормативно-правових актів, у тому числі тих, які регулюють порядок проведення державної реєстрації, і не може бути правовою підставою для відмови у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії та відмови у державній реєстрації.

Оскільки згідно змін до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним скасуванням цим рішенням заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій чи відповідного судового рішення, зареєстрованих у базі даних заяв, суд на підставі ст.267 ч.1 ЦПК України вважає за необхідне визначити наступний порядок виконання цього рішення, що у разі набрання ним законної сили, воно є підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Загальна сума судових витрат позивача складає 840,80 грн. і на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача АТ «Альфа Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати запис №30209755 про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (ЄДРПОУ 0039019) на квартиру АДРЕСА_2 , вчинений 05.02.2019р. державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергієм Васильовичем.

На підставі ст.267 ч.1 ЦПК України визначити наступний порядок виконання цього рішення, що у разі набрання ним законної сили, воно є підставою для визнання за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.