Номер провадження: 22-ц/813/7049/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Мартинюка Юрія Миколайовича, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (далі ДП «МТП Усть-Дунайськ», за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в.о. директора ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Мартинюка Юрія Миколайовича, та просить визнати незаконним та скасувати наказ від 28 жовтня 2019 року за № 538-к про звільнення, поновити на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з технічних питань з 28 жовтня 2019 року, стягнути з ДП «МТП Усть-Дунайськ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Позивач в позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що з 05 червня 2018 року наказом за № 357-к призначений на посаду в.о. головного інженера ДП «МТП Усть-Дунайськ». В липні місяці 2018 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову структуру підприємства, відповідно до якої було скорочено посаду головного інженера та введено нову посаду заступника директора з технічних питань. Наказом 16 липня 2018 року за № 315-к його було попереджено про скорочення посади, яку він обіймав та переведено на посаду в.о. заступника директора з технічних питань. В квітні місяці 2019 року міністерство інфраструктури України погодило нову структуру ДП «МТП Усть-Дунайськ». Наказом від 24 квітня 2019 року за № 66 було введено в дію новий штатний розпис підприємства, відповідно до якого скорчувалась посада заступника директора з технічних питань, яку займав позивач, та було введено посаду головного інженера, яку він займав до переведення його на посаду в.о. заступника директора з технічних питань.

Також позивач зазначає, що 02 липня 2019 року наказом за № 72 було попереджено, працівників, зокрема і його, щодо змін в штатному розписі, відповідно до яких посада заступника директора з технічних питань скорочувалась. Зі вказаним наказом він ознайомився 23 серпня 2019 року. Наказом № 538-К від 28 жовтня 2019 року його було звільнено з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення штату.

Позивач вважає, вказаний наказ незаконним та, таким, що підлягає скасуванню, оскільки адміністрацією підприємства при його звільненні йому не було запропонована інша посада за відповідною професією. На день попередження про скорочення посади заступника директора з технічних питань, а саме 28 серпня 2019 року, на підприємстві в наявності була вакантна посада за відповідною професією (посадою), ( освітою, кваліфікацією) головного інженера. На думку позивача, адміністрація підприємства була зобов`язання першочергово запропонувати вказану посаду йому, і тільки у разі його відмови, запропонувати іншу вакантну посаду. Однак, наказом адміністрації підприємства 28 серпня 2019 року за № 4115 к, було прийнято на посаду головного інженера іншого співробітника.

Тому, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ від 28 жовтня 2019 року за № 538-к про його звільнення, поновити на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з технічних питань з 28 жовтня 2019 року, стягнути з ДП «ДП «МТП Усть-Дунайськ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

До суду 24 лютого 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив поданий у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. У відзиві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зазначивши, що на виконання абз.3 ст. ст. 49-2 КЗпП України відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 іншу роботу, а саме - вакансії інженера з механізації та автоматизації, докера-механізатора та диспетчера. Тому представник відповідача зазначає, що адміністрація підприємства належно виконала вимоги ч.2 ст.40 та вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, шляхом запропонування йому наявні на підприємстві посади з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. 02 липня 2019 року наказом за № 72 позивача було попереджено, щодо змін в штатному розписі, відповідно до яких посада заступника директора з технічних питань скорочувалась. Зі вказаним наказом він ознайомився 23 серпня 2019 року.

З підстав того, що позивач відмовився від запропонованих йому посад, наказом № 538-К від 28 жовтня 2019 року його було звільнено з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення штату.

Таким чином, звільнення позивача є законним та обґрунтованим, оскільки після скорочення посади заступника директора з технічних питань, як про це зазначено у відзиві, минувала потреба у продовженні з ОСОБА_1 трудових відносин, так як його призначення на посаду в.о. заступника директора з технічних питань мало тимчасовий характер, що свідчить про те, що трудові правовідносини з позивачем тривали до певної події у часі. Позивач усвідомлював, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово, а отже, може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством - Міністерством інфраструктури України. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в.о. директора ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Мартинюка Ю.М. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час звільнення за скороченням штату йому не запропонували вакантну посаду головного інженера.

Відзив ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що у ч. 1 ст. 42 КЗпП України йдеться мова про гарантії працівнику на надання йому вакантної посади за відповідною освітою чи спеціальністю (посадою) головного інженера.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 05 червня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду в.о. головного інженера, що підтверджується наказом т.в.о. директора підприємства А.О. Московського від 06 червня 2018 року за № 257.

В липні місяці 2018 року Міністерство інфраструктури погодило нову структуру підприємства, відповідно до якої посада головного інженера підлягала скороченню та введено нову посаду заступника директора з технічних питань.

Наказом в.о. директора Попова А.І., за заявою позивача, за № 315-К від 16 липня 2018 року його було переведено на посаду в.о. директора з технічних питань.

24 квітня 2019 року наказом в.о. директора Ю.М. Мартинюка за № 66 «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ДП « МТП Усть-Дунайськ», скасовано штатний розпис, затверджений наказом № 176 від 10 вересня 2018 року затверджено та введено в дію новий штатний розпис, яким посада заступника директора з технічних питань була скорочена та введено посаду головного інженера.

Наказом в.о. директора Ю.М. Мартинюка від 02 травня 2019 року за № 72 повідомлено позивача про скорочення посади заступника директора з технічних питань з яким позивач ознайомився 23 серпня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом в додатку до наказу від 02 травня 2019 року за № 72.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України 23 серпня 2019 року адміністрацією департаменту було запропоновано позивачу наявні вакантні посади, а саме посади інженера з механізації та автоматизації виробничих процесів. Позивач зі вказаною пропозицією ознайомився 23 серпня 2019 року, однак від вказаної пропозиції відмовився, про що зроблено відповідний запис.

Адміністрацією підприємства 28 жовтня 2019 року повторно позивачу надано пропозицію щодо переводу його на іншу посаду, а саме змінного диспетчера або тальмана та докера-механізатора, з якими позивач ознайомився 28 жовтня 2019 року та вказані пропозиції позивачем прийняті не було, про що зроблено відповідний запис.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України можна зробити висновок, що обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до н. 6.1. ст. 6 Статуту Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», затвердженого Наказом Міністра транспорту та зв`язку України М.Рудковським від 16 квітня 2007 р. за №307 управління Портом здійснює начальник Порту.

Пунктом 6.3. ст. 6 Статуту встановлено, що: «Начальник Порту самостійно в межах своєї компетенції вирішує питання діяльності Порту за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління та інших органів управління.

Начальник Порту, окрім іншого, призначає на посаду та звільняє з посади працівників Порту відповідно до штатного розпису Порту; Відповідно до п. 2 змін до Статуту, затверджених наказом Віце-прем`єр-міністра України - Міністром інфраструктури України Б.В. Колесніковим від 25.06.12 за №360 абзац 11 пункту 6.3. ст. 6 викласти в такій редакції: «самостійно встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом. За попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління визначає організаційну структуру та кількісний склад керівництва

Виходячи з вищенаведених положень Статуту можна зробити висновок, що директор Підприємства самостійно встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом.

Позивачу адміністрацією порту надавалась пропозиція щодо переведення на вакантні посади з урахуванням його спеціалізації, освіти та кваліфікації, однак позивачем вказані пропозиції прийняті не були, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

Сам факт того, що позивач виконував обов`язки в.о. головного інженера, не дає йому переваги на першочергове призначення на постійну посаду головного інженера.

Наказом адміністрації підприємства від 28 серпня 2019 року за № 4115-к було прийнято на посаду головного інженера іншого співробітника.

Тобто, на момент винесення наказу № 538-к від 28 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення посада головного інженера, яка була введена наказом № 176 від 10 вересня 2018 року, у штатний розпис ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», не була вакантною.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що дії адміністрації щодо видачі наказу № 538-к від 28 жовтня 2019 року, яким було звільнено ОСОБА_1 , з посади в.о. заступника директора з технічних питань з підстав скорочення вказаної посади є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Стаття 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Враховуючи докази, надані відповідачем, ОСОБА_2 є особою із більшою продуктивністю праці, його освіта та стаж більш всього відповідали саме посаді головного інженера, а тому він був призначений на посаду головного інженера.

Позивачу ОСОБА_1 пропонувались вакантні посади, які відповідали його кваліфікації та рівню освіти, однак останній відмовився від них.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 липня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк