ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6880/21 Справа № 179/693/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , третя особа Царичанська районна державна адміністрація, про скасування наказу про надання земельної ділянки у власність та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , третя особа Царичанська районна державна адміністрація, про скасування наказу про надання земельної ділянки у власність та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку у розмірі 2 га (кадастровий номер :01:001:1267), в обгрунтування якої вказала, що предметом її позову є скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області №4-11935/15-20-сг від 12.11.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність», за яким ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку у розмірі 2 га (кадастровий номер :01:001:1267) із земель, які фактично перебувають у постійному користуванні позивача. А також - скасування державної реєстрації права власності, яку здійснила 20.11.2020 року Царичанська районна державна адміністрація під записом № 39347057 в державному реєстрі прав.

Позивач вважає передачу відповідачеві ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку незаконною, оскільки раніше їй було надано дозвіл на складання проекту землеустрою на дану земельну ділянку. Зазначила, що після ознайомлення з даним позовом та розуміючи незворотність скасування права власності на земельну ділянку, відповідач ОСОБА_3 матиме змогу провести відчуження земельної ділянки третім особам, що призведе до неможливості задоволення позовних вимог позивача в рамках предмету первісного позову.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку в розмірі 2 га кадастровий номер :01:001:1267.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач через свого представника звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити ухвалу про задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом залишено поза увагою наявність спору щодо земельної ділянки, яку відповідач може відчужити до ухвалення рішення по суті спору, що унеможливить його виконання.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, апелянт зазначив, що суд не позбавлений можливості замість накладення арешту на земельну ділянку

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що арешт це накладення заборони на розпорядження майном. Позивачем не надано доказів на підтвердження можливого відчуження земельної ділянки третім особам та вчинення будь-яких дій, спрямованих на ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, вказані побоювання позивача мають форму припущень та не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як встановлено з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про скасування наказу про надання земельної ділянки у власність та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову в обраний позивачем . Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права, тому скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою наявність спору щодо земельної ділянки, яку відповідач може відчужити до ухвалення рішення по суті спору, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а також обраний спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами у цій справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, у разі не задоволення заяви про накладення арешту на спірну земельну ділянку, може вжити інший захід забезпечення позову, є необгрунтованими, оскільки саме позивачу надано право на захист своїх прав у визначеному ним порядку та способом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права звернутися із заявою про забезпечення її позову у встановленому ст.150 ЦПК України виді протягом розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида