Справа № 372/2924/20
Провадження № 2-222/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Ковтуненко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

04.09.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення, на обґрунтування якого зазначив, що 04.06.2007 між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір. В порушення своїх зобов`язань, третя особа не виконувала належним чином кредитні зобов`язання та станом на 03.07.2020 наявна заборгованість у розмірі 16385438,91 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем 04.06.2007 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого, відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 6,5250 кв.м. В зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за кредитним договором, позивач просить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на вказане нерухоме майно шляхом проведення прилюдних торгів.

Третьою особою надано пояснення на позовну заяву, де зазначено, що вказаний позивачем розмір заборгованості не відповідає дійсності, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили. На даний час розмір заборгованості третьої особи перед позивачем становить 0455974 грн. Разом тим, відповідно до рішення судів позивач також має заборгованість перед третьою особою по неповерненню депозиту у розмірі 14675738, 40 грн. В зв`язку з цим, третя особа звернулась до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог. В зв`язку з цим, відсутня заборгованість третьої особи перед позивачем, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання представник позивача повторно не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі позивача, також просив відкласти розгляд справи. Крім того, позивачем направлені пояснення, що рішеннями судів було визначено розмір заборгованості третьої особи перед позивачем у розмірі 16377713 грн. Щодо заборгованості позивача перед третьої особою, то розмір заборгованості в сумі 6923167 грн. оскаржуються в касаційному провадженні та виконання зупинено, а заборгованість у сумі 7752611,54 грн., була перерахована та в подальшому направлена на погашення заборгованості третьої особи перед позивачем, а від так зарахування зустрічних вимог неможливе. Таким чином, на даний час розмір заборгованості третьої особи перед позивачем становить 8828277,52 грн.

В судове засідання представник відповідача не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Також представником відповідача подано клопотання про застосування строків позовної давності та надано письмові пояснення, де зазначено, що третьої особою було вчиненні односторонні правочини із зарахуванням зустрічних однорідних вимог між третьої особою та позивачем в розмірі 14675778,54 грн., яка визначена рішеннями судів. Отже, на даний час, наявний розмір заборгованості третьої особи перед позивачем становить 1797220,06 грн. В зв`язку з цим, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, просить відмовити в задоволенні позову. Також представником третьої особи направлено додаткові пояснення де зазначено, що третьої особою було вчиненні односторонні правочини із зарахуванням зустрічних однорідних вимог між третьої особою та позивачем в розмірі 14675778,54 грн., яка визначена рішеннями судів. Отже, на даний час, наявний розмір заборгованості третьої особи перед позивачем становить 1732890,01 грн.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.06.2007 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час - АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір N К4VIGE0000005, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 1980000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагородою за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2 % щомісячно від суми наданого кредиту в період сплати відсотків, суми відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Кінцевий термін повернення до 03.06.2008 .

03.06.2008 та 16.02.2009 між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено додаткові угоди N 1 і N 2 до кредитного договору N К4VIGE0000005 від 04.06.2007.

20.05.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Додаткову угоду N 3 до кредитного договору N К4VIGE0000005 від 04.06.2007, та графік погашення кредиту, який є додатком до Додаткової угоди N 3 до вказаного кредитного договору.

Згідно з Додатковою угодою N 3 та графіком погашення кредиту, сторони погодили суму заборгованості за кредитом - 27916600,00 грн., а також дати і суми погашення заборгованості за кредитом: 31.05.2014 - 5585018,37 грн.; 31.05.2015 - 5585018,37 грн.; 31.05.2016 - 5585018,37 грн.; 31.05.2017 - 5585018,37 грн.; 31.05.2018 - 5678 788,61 грн.

На виконання умов Додаткової угоди N 3 ОСОБА_2 20.05.2013 були перераховані кошти в сумі 5 585 020 грн.

З виписки по кредитному рахунку за період з 04.06.2008 по 31.07.2018 вбачається, що в період з 03.06.2014 по 25.05.2015 ОСОБА_2 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором наступним чином: - 16.06.2014 - 165, 04 грн., - 24.06.2014 - 5 282, 50 грн., - 28.10.2014 - 68 853, 03 грн., - 28.10.2014 - 68 853, 05 грн., - 29.11.2014 - 935, 13 грн., - 29.11.2014 - 935, 14 грн., - 31.12.2014 - 7 803, 73 грн., - 31.12.2014 - 7 803, 73 грн., - 29.01.2015 - 646, 98 грн., - 29.01.2015 - 646, 99 грн., - 01.02.2015 - 7 447, 20 грн., - 01.02.2015 - 7 447, 20 грн., - 04.03.2015 - 50 000, 18 грн., - 04.03.2015 - 50 000, 19 грн., - 05.03.2015 - 7 447, 20 грн., - 05.03.2015 - 7 447, 20 грн., - 06.04.2015 - 6 726, 50 грн., - 06.04.2015 - 6 726, 51 грн., - 21.04.2015 - 249, 73 грн., - 08.05.2015 - 7 508, 04 грн., - 25.05.2015 - 2 605 957, 90 грн., - 25.05.2015 - 2 632 170, 00 грн., а всього - 5 551 053, 10 грн.

При цьому, згідно квитанції від 25.05.2015 ОСОБА_2 було сплачено 5 264 340 грн.

З виписки по кредитному рахунку за період з 04.06.2008 по 31.07.2018 з урахуванням квитанції від 25.05.2015 на суму 5 264 340 грн. вбачається, що в період з 20.05.2013 по 25.05.2015 ОСОБА_2 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором наступним чином:

- 20.05.2013 - 5 585 020, 00 грн., - 03.06.2013 - 0, 64 грн., - 10.06.2013 - 557, 69 грн., - 16.06.2014 - 165, 04 грн., - 24.06.2014 - 5 282, 50 грн., - 28.10.2014 - 68 853, 03 грн., - 28.10.2014 - 68 853, 05 грн., - 29.11.2014 - 935, 13 грн., - 29.11.2014 - 935, 14 грн., - 31.12.2014 - 7 803, 73 грн., - 31.12.2014 - 7 803, 73 грн., - 29.01.2015 - 646, 98 грн., - 29.01.2015 - 646, 99 грн., - 01.02.2015 - 7 447, 20 грн., - 01.02.2015 - 7 447, 20 грн., - 04.03.2015 - 50 000, 18 грн., - 04.03.2015 - 50 000, 19 грн., - 05.03.2015 - 7 447, 20 грн., - 05.03.2015 - 7 447, 20 грн., - 06.04.2015 - 6 726, 50 грн., - 06.04.2015 - 6 726, 51 грн., - 21.04.2015 - 249, 73 грн., - 08.05.2015 - 7 508, 04 грн., - 25.05.2015 - 2 605 957, 90 грн., - 25.05.2015 - 2 632 170, 00 грн., а всього за вказаний період сплачено 11 443 601, 40 грн.

Зазначені обставини встановлені судами під час розгляду судової справи № 751/2322/17, а тому мають преюдиційне значення, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, та не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Посилання представника АТ КБ "ПриваБанк" на протокол переговорів від 26.04.2013, за умовами якого ОСОБА_2 брав на себе зобов`язання сплатити в строк до 31.05.2013 року на користь банку 5 583 400, 00 грн., і при виконанні вказаної умови сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком в розмірі 27 916 600 грн. підлягає оплаті протягом п`яти років рівними частинами по 5 583 320, 00 грн. є неспроможними, оскільки умови кредитного договору можуть бути змінені лише додатковою угодою, але не протоколом переговорів, зміст якого не відповідає змісту додаткової угоди N 3 до кредитного договору.

Крім того, відповідно до листа Позивача від 20.05.2013 грошові кошти у розмірі 5 585 020 грн. були сплачені ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно додаткової угоди № 3 від 20.05.2013.

Таким чином, судами під час розгляду справи № 751/2322/17 було встановлено, що в період з 20.05.2013 по 25.05.2015 ОСОБА_2 було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 11 443 601, 40 грн.

Суд враховує, що урахуванням змісту додаткової угоди №3 від 20.05.2013 до кредитного договору, розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 20.05.2013 складав 27916600,00 грн.

Також, судом встановлено, та не заперечується Сторонами, що 04.06.2007 між Позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки відповідно до якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором передав в іпотеку земельну ділянку загальною площею 6,5250 га кадастровий номер :12:016:0040.

Відповідно до договору іпотеки від 04.06.2007 сторони узгодили, що іпотека передбачена цим договором забезпечує вимоги Позивача до ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору від 04.06.2007 № К4VIGE0000005 та додаткової угоди № 1 від 03.06.2008, додаткової угоди № 2 від 16.02.2009, додаткової угоди № 3 по поверненню кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 27 916 600 грн., сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідно до пункту 19.8.1 договору іпотеки Сторони узгодили, Іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання термінів виконання зобов`язання Позичальником якого-небудь із зобов`язань, Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Пунктом 19.8.3 договору іпотеки Сторони передбачили право Позивача звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого зобов`язання за кредитним договором у випадках, зокрема, порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

21.02.2017 на адресу Відповідача надійшло повідомлення Позивача № Е.К2.0.0.0.0/3-584 та № Е.К2.0.0.0.0/3-585, зі змісту яких вбачається те, що Банк повідомив Відповідача про наявність у ОСОБА_2 заборгованості за кредитом та про те, що банк відповідно до пункту 25 Договору іпотеки має намір укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.07.2018, Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.07.2018 та постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2018 в частині, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 у справі № 751/2322/17-ц стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 7 752 581,40 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.08.2020 у справі № 751/2322/17-ц , під час нового апеляційного розгляду, змінено додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.07.2018, збільшивши суму визначену судом першої інстанції до стягнення з 5 585 020 грн. до 6 923 167 грн.

10.11.2020 ОСОБА_2 направлено на адресу Позивача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 14 675 738, 40 грн., що випливають у Позивача перед ОСОБА_2 з договору про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013 та у ОСОБА_2 перед Позивачем, що випливають з кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007.

21.04.2021 Позивач в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором зарахував 7 491 672,83 грн., які були перераховані ОСОБА_2 в якості добровільного виконання рішення суду у справі № 751/2322/17.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про іпотеку" уразі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вже зазначалося судом, відповідно додаткової угоди №3 від 20.05.2013 до кредитного договору, розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 20.05.2013 складав 27916600,00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснював погашення заборгованості за кредитним договором.

Так, згідно обставин, встановлених судовими рішеннями у справі № 751/2322/17 станом на 25.05.2015 ОСОБА_2 сплатив Позивачу 11 443 601,40 грн.

10.11.2020 ОСОБА_2 направлено на адресу Позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 7 752 581, 40 грн., що підтверджені рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2018 в частині, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 у справі № 751/2322/17-ц.

Також, 10.11.2020 ОСОБА_2 направлено на адресу Позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 6 923 167 грн., підтверджені постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.08.2020 у справі № 751/2322/17-ц.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинено односторонні правочини щодо припинення зобов`язання за кредитним договором шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог на загальну суму 14 675 738, 40 грн.

Посилання Позивача на те, що вказані правочини по зарахуванню зустрічних однорідних вимог є нікчемними не заслуговують на увагу, оскільки недійсність таких правочинів не встановлена законом.

Позивач не надав до матеріалів даної судової справи судового рішення про визнання недійними односторонніх правочинів, вчинених ОСОБА_2 .

Суд не приймає до уваги доводи Позивача про те, що зобов`язання Позивача перед ОСОБА_2 не є безспірними, оскільки вказані зобов`язання Позивача підтверджені судовими рішеннями, що набрали законної сили та підлягають виконанню.

Касаційне оскарження Позивачем постанови Чернігівського апеляційного суду від 12.08.2020 у справі № 751/2322/17 не зупиняє її виконання, оскільки ухвалою Верховного Суду від 17.02.2021 не зупинено виконання Постанови Апеляційного суду.

Також, судом встановлено, що відповідно до наданого Позивачем розрахунку, 10.02.2021 та 11.02.2021 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором була зменшена на 64 360,19 грн.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції встановив, що розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, станом на час розгляду справи складає 1 732 890,01 грн.

Інших доказів, які дали б можливість перевірити правильність розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, матеріали справи не містять.

При цьому суд звертає увагу, що Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правильності розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.

Щодо заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до договору від 20.05.2013 про внесення змін до договору іпотеки земельної ділянки від 04.06.2007 за цим договором іпотекою земельної ділянки (кадастровий номер :12:016:0040) забезпечується виконання зобов`язань Позичальника, що випливають із кредитного договору від 04.06.2007 з урахуванням додаткових угод до кредитного договору №№ 1-3 по поверненню кредиту наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 27 916 600, 00 грн. на строк до 31.05.2018 року. та сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

Пунктом 19.8.3 договору іпотеки Сторони передбачили право Позивача звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого зобов`язання за кредитним договором у випадках, зокрема, порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

21.02.2017 на адресу Відповідача надійшло повідомлення Позивача № Е.К2.0.0.0.0/3-584 та № Е.К2.0.0.0.0/3-585, зі змісту яких вбачається те, що Банк повідомив Відповідача про наявність у ОСОБА_2 заборгованості за кредитом та про те, що банк відповідно до пункту 25 Договору іпотеки має намір укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Таким чином, 21.02.2017 Позивач розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням Позичальником термінів погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому таке право у Позивача виникло незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором.

У даній справі, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання Позичальником обов`язку зі сплати чергового платежу за кредитним договором.

Установивши, що Позивач направив 21.02.2017 на адресу Відповідача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», Позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (станом на 20.02.2017 заборгованість складала 5 152 970,24 грн.) протягом трьох років (до 20.02.2020), проте до суду звернувся з позовом у вересні 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Твердження Позивача про переривання строку позовної давності, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості ОСОБА_2 не приймаються судом до уваги, оскільки погашення заборгованості за кредитним договором перериває позовну давність за вимогою до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Натомість у даній справі Відповідач ОСОБА_1 не є боржником за кредитним договором та не вчиняв дій, що свідчать про переривання позовної давності за вимогами Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16.

Судові витрати позивачеві згідно ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. Щодо судових витрат, які поніс відповідач, то жодних доказів на підтвердження сплати цих витрат (правничу допомогу тощо) відповідач суду не надав і на подання таких в подальшому не посилався, що виключає можливість розгляду судом питання про їх відшкодування відповідачеві у разі відмови у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 252-261 ЦК України, та керуючись, 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.07.2021.

Суддя: О.Б. Тиханський