ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/284/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - позивача ОСОБА_1 і її представника

адвоката Гриців О.Я.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року, постановлене суддею Дзюбичем В.Л., в справі № 607/17779/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 09 листопада 2007 року перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні стосунки не склалися, що призвело до припинення шлюбних відносин. Спільного господарства не ведуть. Проживають окремо. Через втрату почуття взаємоповаги і любові та виникнення неприязні один до одного вважає недоцільним збереження подружніх відносин, а у зв`язку з тривалим періодом існування між ними таких відносин вважає недоцільним надання й будь-якого терміну для примирення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 2236.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення, вважаючи його прийнятим передчасно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що заява про відсутність заперечень відносно даного позову були ним подана до відкриття провадження в даній справі й ні про відкриття провадження, ні про розгляд справи його не було повідомлено.

На думку відповідача, факт наявності у них з позивачем спільних дітей зобов`язував суд вислухати позицію сторін і надати їм час для примирення.

Вважає, що у них з дружиною не втрачено взаєморозуміння, вони зможуть відновити любов і повагу в стосунках заради них та дітей.

Зазначає, що їхні стосунки відновилися, позивач на час ухвалення судового рішення вже була вагітною, а він є батьком дитини.

Відзив від позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, ні відповідач ОСОБА_2 , ні його представник адвокат Колодовський О.В.. у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача на адресу суду надійшла письмова заява. У якій він просив розгляд справи провести у його відсутності та у відсутності його довірителя.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомленої сторони про час і місце розгляду справи не перешкоджає її апеляційному розгляду, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Колодовського О.В. на підставі поданої останнім заяви.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Гриців О.Я. відносно доводів апелційної скарги заперечили. Вважаючи рішення суду законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Додатково, позивач ОСОБА_1 пояснила, що твердження відповідача з приводу її вагітності є надуманими, їх стосунки не відновлювалися й вони надалі залишаються проживати окремо. ЇЇ чоловік є надзвичайно деспотичною людиною, вона його боїться й не має жодного наміру повертатися до нього. А тому примирення не бажає.

Представник позивача адвокат Гриців О.Я. пояснила, що протягом усього часу розгляду справи відповідач жодного разу не цікавився ходом судового провадження й примирення у суду не просив, в той час як надання строку на примирення є правом , а не обов`язком суду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с. 7).

У шлюбі в сторін народилися діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8-9).

Причинами звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначала значне погіршення стосунків протягом останніх років, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин; нехтування відповідачем цінностями, на яких базується сім`я (повага, піклування та створення доброзичливих стосунків); неприязнь один до одного; втрата почуття любові; припинення ведення спільного господарства.

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що відносно примирення позивач ОСОБА_1 категорично заперечує, так як у жодному випадку не бажає відновлювати подружні стосунки через деспотичний характер відповідача.

Свою вагітність також заперечує, категорично стверджуючи, що з 20.10.2020 року відносини між ними так і не були відновлені.

У надісланій 23.10.2020 року на адресу суду письмовій заяві відповідач ОСОБА_2 . Не заперечував відносно вимог позивача, одночасно зазначивши, що не бажає строку для примирення та не заперечує відносно прийняття заочного рішення (а.с. 13).

У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно вимог ч. 5 ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що шлюб носить формальний характер, а тому його збереження не можливе та буде суперечити інтересам сторін.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог закону, що регулює спірні правовідносини та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зроблено висновок щодо застосування ст. 111 СК України, який зводиться до того, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Встановивши факт небажання позивача надалі зберігати подружні стосунки з відповідачем, який підтверджується, у тому числі, поданим 10 грудня 2020 року на адресу суду клопотанням ОСОБА_1 про підтримання нею позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, з одночасним зазначенням, що розлад в сім`ї носить тривалий характер, спільне життя з відповідачем не складається, підстав для перебування з відповідачем у шлюбі вона, не вбачає, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку щодо формальності існування шлюбних стосунків між сторонами в справі та невідповідності інтересам сторін подальшого збереження такого шлюбу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині незаконності оскаржуваного рішення з посиланням на факт не повідомлення його про відкриття провадження та розгляд справи, а також з посиланням на наявність у суду обов`язку з`ясування позиції сторін з урахуванням наявності в них на утриманні двох дітей та надання сторонам часу для примирення колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Так, зі змісту поданої відповідачем ОСОБА_2 26 жовтня 2020 року до суду письмової заяви вбачається його обізнаність з перебуванням на розгляді в суді даної справи та відсутність бажання з`являтися в судові засідання, про що свідчить зазначення у заяві про відсутність заперечень щодо прийняття заочного рішення (встановлена законом процедура прийняття якого виключає явку відповідача).

Також, в заяві відповідачем окремо зазначена його позиція відносно позовних вимог, які він підтримав, заперечивши при цьому й відносно надання терміну для примирення. Сам по собі факт наявності в шлюбі дітей не є достатньою правовою підставою для надання сторонам терміну для примирення. Більше того, в силу вимог ст. 111 СК України надання судом терміну для примирення є правом, а не обов`язком суду, при цьому за наявності певних обставин, які підлягають врахуванню судом, і яких, однак, при розгляді даної справи не було встановлено.

Відхиляє колегія суддів і посилання в апеляційній скарзі на те, що відносини сторін даного спору на час ухвалення судом першої інстанції рішення відновилися, оскільки таке твердження спростовується поданим позивачем ОСОБА_1 10 грудня 2020 року, в день ухвалення судового рішення, клопотанням про підтримання нею позовних вимог та відсутність підстав для перебування з відповідачем у шлюбі.

Будь яких доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду з посиланням на вагітність дружини відповідачем ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції також не надано, в той час як сама позивач категорично заперечила, що вона вагітна.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду в даній справи прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення до 23 березня 2021 року.

Головуючий

Судді