Справа № 639/2834/20
Провадження № 2/639/227/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря - Чубенко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у вигляді розписки у розмірі 8500,00 доларів США, та понесені судові витрати у розмірі 2303,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 квітня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики у вигляді розписки. Відповідно цієї розписки Відповідач отримав від позивача в борг суму в розмірі 8 500,00 доларів США.

З метою оптимального вирішення даного питання в досудовому порядку без додаткових судових витрат, позивачем 06.06.2019 було направлено відповідачу лист-вимогу в якій було запропоновано добровільно, у термін тридцяти календарних днів від дати отримання вимоги, сплатити позивачу суму в розмірі 8 500,00 доларів США

Однак, у встановлений строк борг відповідачем не повернуто. Розмір боргу на момент звернення до суду становить 8 500,00 доларів США.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Позивач зазначає, що грошові кошти повернуті не були, у зв`язку з чим він звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі № 639/1348/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено.

Забезпечено проведення всіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача ОСОБА_5 під час розгляду цивільної справи 639/1348/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за допомогою додатку Easycon.

26 серпня 2020року на адресу суду, від відповідача представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_3 у зв`язку із наступним.

Крім того, позивачем не надано оригінал розписки та в своєму позові не було зазначено де знаходиться та чи наявний він у позивача чи іншої особи, що є вимогою ст.175 ЦПК України.

На обґрунтування вищезазначеного, позивач посилається на правову позицію Верховного суду сформовану в Постанові ВС від 18.12.2018 року у справі №686/21857/16-ц.

Проте у справі № 686/21857/16-ц судами встановлено, що кошти за розпискою взяті в борг.

Однак у копії розписки, яка міститься у справі № 639/2834/20 відсутнє посилання, що кошти за даною розпискою взяті у борг.

Тобто правовідносини, що є предметом судового розгляду у справах №686/21857/16-ц та № 639/2834/20 не є подібними.

Копія розписки, яка міститься у матеріалах справи не містить як умови отримання коштів у борг, так і зобов`язання стосовно повернення коштів, і дана розписка не є договором позики в розумінні ст. ст. 1046, 1047.1049 ЦК України.

Аналогічна правова позиція стосовно природи договору міститься в постанові Верховного суду від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В постанові Верховного суду від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц зазначено: «Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦПК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладання договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Відповідач визнає, що між ним і позивачем дійсно існували певні правовідносини, але не може на даний час зробити висновок, що дані правовідносини оформлювались розпискою від 26.04.2020 року, зокрема у зв`язку з відсутністю оригіналу розписки наданого суду.

09 жовтня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшов оригінал розписки від 26.04.2019 року.

04 листопада 2020року через систему «Електронний суд», від представника позивача, надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 26.04.2019 року.

Також між позивачем та відповідачем були укладені інші договори позики, а саме: договір № 07-02/18/1 від 07.02.2018 року, №08-02/18/1 від 08.02.2018 року, №12-02/18/1 від 12.02.2018 року.

Зазначені договори є підтвердженням того, що всі наявні правовідносини між сторонами зводяться саме до позикових (боргових) зобов`язань відповідача перед позивачем. Будь-які інші правовідносини між позивачем та відповідачем відсутні.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Окрім того, якщо припусти те, те що відносини між позивачем та відповідачем не є відносинами позики та без наявності доказів існування будь-яких інших відносин, то тоді все одно у відповідача буде наявне зобов`язання з повернення безпідставно набутих (утримуваних) коштів у відповідності до ст. 1212 ЦК України в межах кондиційного зобов`язання.

Тобто, що за наявності відносин позики, що за відсутності договірних відносин у відповідача наявне зобов`язання з повернення позивачу грошових коштів у розмірі 8500,00 доларів США.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/2834/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Представник позивача Вініченко В.В., який діє на підставі ордеру серії АА № 1077301 від 25 січня 2021 року, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Надав пояснення посилаючись на обставини, які викладені у позові та у відповіді на відзив. Зазначив, що між сторонами існували правовідносини виключно з боргових зобов`язань., що підтверджується укладеними раніше письмовими договорами. Зазначена сума стягнення є саме сумою боргу, оскільки відсутні будь які інші правовідносини, а наявність розписки вказує на наявність боргу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача Іванцов Я.І., який діє на підставі ордеру серії ДН № 049893 від 06.08.2020 року, у судовому засідання проти задоволення вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. Надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що відповідач дійсно написав цю розписку та отримав зазначену грошову суму, але ці кошти були отриманні для підприємницьких потреб, а саме для придбання кукурудзи. Також наполягав звернути увагу на те, що на зворотному боці оригіналу розписки міститься також розписка іншої особи, за якою позивач також передав кошти на виконання зобов`язань по постачанню кукурудзи.. Розписка не містить будь яких умов щодо підтвердження укладання договору позики.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

26 квітня 2019 року була складена розписка, в якій вказано, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 8500,00 доларів США, оригінал розписки наявний в матеріалах справи. (а.с.90)

06.06.2019 позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу від 03.06.2019 року в якій було запропоновано добровільно, у термін тридцяти календарних днів від дати отримання вимоги, сплатити позивачу суму в розмірі 8 500,00 доларів США. (а.с.12)

В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено у ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд відхиляє посилання представника позивача на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №686/21857/16-ц.

Постановою суду касаційної інстанції та судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції у справі №686/21857/16-ц встановлено, що 20 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач позичив у позивача 30 тис. грн, що на час укладення цього договору було еквівалентно 6 тис. доларам США, про що свідчить власноручно написана позичальником боргова розписка.

Заперечення відповідача зводились до того, що розписка про отримання грошових коштів не містить зобов`язання про їх повернення, не підтверджує факт передачі грошових коштів, а лише вказує про намір позичити кошти.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відсутність у розписці запису про зобов`язання ОСОБА_5 повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику.

Тобто у вказаній справі достовірно встановлено, що грошові кошти були позичені, відсутність умов їх повернення не звільняє від боргового зобов`язання.

Представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, якою визначено, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 425 000 грн саме у борг. Не встановлено й обов`язку ОСОБА_2 повернути грошові кошти ОСОБА_1 .

Також судами враховано, що ОСОБА_2 не заперечував факту написання ним розписки, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх ОСОБА_1 , оскількирозписка була написана з метою вирішення питання щодо відчуження ним квартири позивачу.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, що спростовує доводи, викладені ОСОБА_1 у касаційній скарзі.

Оцінюючи доводи представників сторін суд вважає обґрунтованим посилання представника відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у справі № 524/4946/16-ц, оскільки обставини є подібними обставинам по даній справі

Так, зі змісту розписки не вбачається отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_3 грошових коштів саме у борг. В свою чергу представник відповідача не заперечував факту написання відповідачем вказаної розписки, проте заперечував отримання відповідачем саме у борг коштів та наявності зобов`язання повернути їх. Як зазначив, грошові кошти отримані відповідачем від позивача для придбання кукурудзи для підприємницької діяльності.

Посилання представника позивача на договори позики № 07-02/18/1 від 07.02.2018 року, №08-02/18/1 від 08.02.2018 року, №12-02/18/1 від 12.02.2018 року, як на підтвердження того факту, що між сторонами існують виключно правовідносини за договором позики суд оцінює критично (а.с. 122-127).

Наявність одних правовідносин не може виключати наявність інших правовідносин.

При цьому зазначені договори укладались між сторонами у письмовій формі з визначенням всіх істотних умов, в тому числі відповідальності позичальника, що вказує на юридичну обізнаність позивача щодо виникнення правовідносин за договором позики.

На доведення обставин про наявність боргового зобов`язання, позивачем надано оригінал розписки про передачу грошей, з посиланням на ч. 2 ст. 1047 ЦК України, за якою розписка надається на підтвердження укладення договору позики та його умов.

Зі змісту розписки вбачається, що вона не містить таких слів, як «боргова», «позичив», «борг», «позика».

При цьому оригінал розписки про отримання грошових коштів відповідачем складено на одному аркуші, на зворотному боці якого міститься також розписка іншої особи про отримання від позивача грошових коштів на виконання зобов`язання щодо постачання кукурудзи.

Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тієї обставини, що відповідач отримав у нього грошові кошти у борг, та в наслідок чого виникли правовідносини за договором позики, тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, та враховуючи те, що у задоволені позову відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст. ст. 11, 14, 15, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22.03.2021.

Суддя С.О. Рубіжний