МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/165/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Ткач А.О., за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Іванової Г.С.,

представника відповідача адвоката Мойсєєнко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. 05 березня 2014 року шлюб між ними був розірваний. Позивачка зазначала, що в період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнути аліменти у розмірі 600,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист №521/17962/15-ц, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 23 серпня 2016 року, який знаходиться на виконанні у Кілійському районному відділі державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Кілійський РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса)) щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що розмір аліментів, визначений рішенням суду від 13 червня 2016 року, є недостатнім та має бути збільшений, оскільки відповідач регулярно працює моряком за контрактами на посаді електромеханіка на суднах іноземних судновласників та має дохід у розмірі 6000,00 доларів США на місяць, однак приховує свої доходи та розмір заробітку. При цьому, інших утриманців відповідач не має.

Вказувала, що ОСОБА_2 регулярно проходить медогляд відповідно до вимог своєї професії, підвищує свій кваліфікаційний рівень та отримує документи на підтвердження кваліфікації, а також за останніх декілька років неодноразово перетинав кордон України, в зв`язку з працевлаштуванням електромеханіком на суднах іноземних судновласників.

Крім того, факт того, що відповідач працює моряком за контрактами на посаді електромеханіка на суднах іноземних судновласників також підтверджується документами, які були отримані за адвокатським запитом з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, а саме свідоцтвом фахівця електрика суднового №12182/2015/07 від 11 серпня 2015 року, яке видане капітаном Миколаївського морського порту, статус «дійсний»; дипломом електромеханіка третього розряду №00885/2018/11 від 04 липня 2018 року, який виданий капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний»; підтвердженням до диплому електромеханіка третього розряду №00885/2018/11 від 04 липня 2018 року, яке видано капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний»; свідоцтвом фахівця з початкової підготовки для здійснення вантажних операцій на танкерах (на нафтових танкерах і танкерах-хімовозах) №00183/2019/11 від 04 лютого 2019 року, яке видане капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний»; протоколом ДКК від 27 червня 2018 року №1150/2018/04/М про присвоєння звання електромеханіка третього розряду; протоколом ДКК від 31 січня 2019 року №0256/2019/04-Т про отримання свідоцтва фахівця з початкової підготовки для здійснення вантажних операцій на танкерах (на нафтових танкерах і танкерах-хімовозах); посвідченням особи моряка на ім`я відповідача, серії АВ 656155 від 18 лютого 2019 року, терміном дії до 15 лютого 2024 року, яке видано капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний», а також послужною книжкою моряка №1733/2015/21 від 27 липня 2015 року.

Позивачка стверджувала, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів матеріальне становище відповідача покращилось, його дохід значно збільшився, тому він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки син росте і витрати на його утримання постійно збільшуються.

Крім того, вказувала, що для розвитку здібностей дитини необхідні додаткові витрати, оскільки син відвідує тренування по карате в ГО «Одеська обласна федерація Кіокушинкан Карате-До Ренмей», щомісячна вартість яких складає 600,00 грн., вартість у спортивних змаганнях на 1-2 дня складає від 3000,00 до 4000,00 грн., а вартість відвідування дитячого спортивного табору протягом десяти днів, складає 6000,00 грн. При цьому, для тренувань з карате дитині також необхідно купувати спорядження, одяг та взуття.

Отже, вартість тренувань на місяць складає 831,00 грн. Заплановані витрати на літній табір та участь в змаганнях складає 10000,00 грн.

Також зазначала, що дитина часто хворіє, тому проходить з цього приводу обстеження та лікування, вартість яких на місяць складає 5209,00 грн.

Вказувала, що крім вищезазначених витрат, вона понесла витрати на лікування дитини в стоматологічній клініці «Granddent», в розмірі 2860,00 грн., що підтверджується рахунком.

Посилаючись на те, що вона намагається забезпечити сина усім необхідним для належного розвитку та лікування, на що несе значні витрати, остання просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року та стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 20000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; додаткові витрати в розмірі 6000,00 грн. щомісячно; витрати на лікування дитини в стоматологічній клініці у розмірі 2860,00 грн. та судові витрати у розмірі 30000,00 грн.

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче провадження (т. 1 а.с. 116-117).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року строк підготовчого провадження було продовжено (т. 2 а.с. 16-17).

Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 73-74).

Позивачка та її представник, діюча на підставі ордеру від 15 липня 2020 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та,посилаючись на ст. ст. 180, 182, 184 СК України, наполягали на задоволенні позовних вимог та на збільшенні розміру аліментів, оскільки дитина повністю перебуває на утриманні матері та її батьків, тому аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму не вистачає для забезпечення нормально рівня життя дитини, достатнього для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, надала суду копії квитанцій на підтвердження понесених нею витрат. Раніше надала до суду відповідь на відзив та додаткові письмові пояснення щодо розміру щомісячного доходу відповідача (т. 1 а.с. 16, т. 2 а.с. 25-32, 164-166).

Представник відповідача, яка діє на підставі ордеру від 23 вересня 2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечувала проти збільшення та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку та стягнення витрат на лікування дитини в стоматологічній клініці в розмірі 2420,00 грн.

Раніше відповідач надав до суду відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково, та не заперечує щодо збільшення розміру аліментів з 600,00 грн. до 3000,00 грн., щомісячно, а також не заперечує проти стягнення з нього раніше понесених додаткових витрат на лікування дитини у стоматологічній клініці у розмірі 1430,00 грн.

Зазначав, що твердження позивачки щодо розміру щомісячного його доходу не відповідають дійсності, оскільки він на даний час не працює моряком на посаді електромеханіка, а працює на посаді інженера-проектувальника у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та отримає заробітну плату в розмірі 5500,00 грн.

Стверджував, що за фахом електромеханіка за контрактами з іноземними компаніями на даний час він працювати не має можливості, оскільки отримав травму хребту та з цього приводу проходить лікування, що підтверджується довідкою від 07 серпня 2020 року. Крім того, зазначав, що на його утриманні знаходяться його непрацездатні батьки, які є пенсіонерами, а мати також є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 10 лютого 2010 року. Вказував на той факт, що він за можливості добровільно приймає участь у додаткових витратах на дитину, а саме постійно купує розвиваючі іграшки для дитини, знаряддя спорту, здійснює інші витрати, покликані для розвитку здібностей дитини, зокрема, 03 червня 2018 року він придбав для сина планшет Samsung, вартістю 6975,00 грн., а також велосипед, вартістю 2697,00 грн. (т. 1 а.с. 181-187, т. 2 а.с. 4, 49-54).

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1601, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1. а.с. 20).

05 березня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 21).

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 22).

Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було стягнуто аліменти у розмірі 600,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 серпня 2016 року на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року, Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 24).

Зі змісту довідки Кілійського РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) від 15 вересня 2020 року вбачається, що на виконанні в Кілійському РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №521/17962/15-ц, виданого 23 серпня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 600,00 грн., починаючи з 05 листопада 2015 року до повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аліменти з 01 вересня 2018 року нараховуються та сплачуються згідно ч. 2 ст. 182 СК України, де мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на 01 жовтня 2020 року відсутня (т. 1 а.с. 198).

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, обов`язок по сплаті аліментів з боку відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає доказуванню.

З відповіді інспекції з питань підготовки та дипломування моряків за №1/4-450/02-1078с/20 від 24 квітня 2020 року та відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України вбачається, що у єдиному Державному реєстрі документів моряків міститься інформація стосовно документів, які були видані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 2015 року по 2019 рік включно, а саме:

- свідоцтво фахівця електрика суднового №12182/2015/07 від 11 серпня 2015 року, видане капітаном Миколаївського морського порту, статус «дійсний» (т. 1 а.с. 25, 49);

- диплом електромеханіка третього розряду №00885/2018/11 від 04 липня 2018 року, виданий капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний» (т. 1 а.с. 25, 59, 52);

- підтвердження до диплому електромеханіка третього розряду №00885/2018/11 від 04 липня 2018 року, виданий капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний» (т. 1 а.с. 25, 49, 52);

- свідоцтво фахівця з початкової підготовки для здійснення вантажних операцій на танкерах (на нафтових танкерах і танкерах-хімовозах) №00183/2019/11 від 04 лютого 2019 року, видане капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний» (т. 1 а.с. 25, 49, 51);

- протокол ДКК від 27 червня 2018 року №1150/2018/04/-М про присвоєння звання електромеханіка третього розряду; протокол ДКК від 31 січня 2019 року №0256/2019/04-Т про отримання свідоцтва фахівця з початкової підготовки для здійснення вантажних операцій на танкерах (на нафтових танкерах і танкерах-хімовозах) (т. 1 а.с. 27);

- посвідчення особи моряка на ім`я відповідача, серії НОМЕР_1 від 18 лютого 2019 року, терміном дії до 15 лютого 2024 року, виданий капітаном Херсонського морського порту, статус «дійсний» (т. 1 а.с. 49);

- послужна книжка моряка №1733/2015/21 від 27 липня 2015 року (т. 1 а.с. 37-39);

- медичне свідоцтво моряка (т. 1 а.с. 41).

Отже, суд вважає, що вказані документи підтверджують факт того, що відповідач постійно підвищує свій рівень кваліфікації електромеханіка та електрика для роботи на нафтових танкерах та танкерах-хімовозах.

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №0.184-23478/0/15-20 від 30 вересня 2020 року вбачається, що відповідач за період з січня 2017 року по липень 2020 року неодноразово виїжджав за кордон України (т. 1 а.с. 164).

Таким чином, дані документи підтверджують факт того, що відповідач періодично виїжджає за межі України для працевлаштування моряком на посаді електромеханіка за контрактами з іноземними компаніями.

Факт працевлаштування моряком на посаді електромеханіка за контрактами з іноземними компаніями також підтверджується відзивом відповідача на позов (т. 1 а.с. 181-187).

Судом встановлено, що на депозитні рахунки відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк» за період з липня 2016 року по грудень 2016 року було зараховано 16291,44 доларів США, а за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року 45692,95 доларів США, що підтверджується інформацією ПАТ КБ «Приватбанк» про депозити ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 131-137).

Крім того, відповідно до виписки АТ «Альфа-Банк» по особовим рахункам ОСОБА_2 , на рахунок останнього за період з 15 лютого 2019 року по 23 листопада 2020 року, було зараховано 42400,00 доларів США, а за період з березня 2020 року по серпень 2020 року 35000,00 доларів США (т. 2 а.с. 91-119).

Отже, на рахунки відповідача за період з 2016 року по 2020 рік включно поступило 139384,39 доларів США, що також підтверджує факт працевлаштування відповідача за кордоном.

Встановлено, що на рахунок відповідача в АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_2 (валюта Долар США) за період з березня 2020 року по серпень 2020 року було зараховано 35000,00 доларів США, а саме:

- березень 2020 року - 5300,00 доларів США (т. 2 а.с. 113);

- квітень 2020 року - 6300,00 доларів США (т. 2 а.с. 113 звор.);

- травень 2020 року - 6500,00 доларів США (т. 2 а.с. 114);

- червень 2020 року - 6500,00 доларів США (т. 2 а.с. 114-115);

- липень 2020 року - 6400,00 доларів США (т. 2 а.с. 115 звор.);

- серпень 2020 року - 4000,00 доларів США (т. 2 а.с. 117-118).

Таким чином, відповідач отримав за шість місяців 2020 року дохід в розмірі 35000,00 доларів США, тобто по 5833,33 доларів на місяць.

Оскільки за характером своєї роботи, відповідач працює не весь рік, то його дохід повинен розраховуватися за 12 місяців (35000,00:12), що складає 2916,66 доларів США на місяць, що по курсу Національного банку України складає 81666,66 грн. в місяць.

В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач з вересня 2020 року працює у ФОП ОСОБА_5 на посаді інженера-проектувальника електротехнічних мереж, з окладом 5500,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_5 за №2942 від 04 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 188).

Також, на підтвердження свого працевлаштування, відповідач надав суду повідомлення про прийняття працівника на роботу та довідку №1/11 від 05 листопада 2020 року про загальну суму нарахованих йому ФОП ОСОБА_5 доходів за період вересень-жовтень 2020 року (т. 2 а.с. 55, 86).

Суд вважає, що працевлаштування відповідача у ФОП ОСОБА_5 це його особисте право, але це не спростовує факт отримання відповідачем доходу за 2020 рік в розмірі 35000,00 доларів США і його обов`язок сплачувати аліменти з цього доходу.

В судовому засіданні представник відповідача стверджувала, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 191).

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є пенсіонерами, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою МСЕК, оскільки мати відповідача є інвалідом 3-ї групи (т. 1 а.с. 192, 193).

На підставі даних документів можливо зробити висновок, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримують пенсії.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів №2901-IV від 22 вересня 2005 року, №2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2021 року становить 2395,00 гривень, з 01 липня 2510,00 гривні, з 01 грудня 2618,00 гривень.

Суд вважає, що в матеріалах цієї справи містяться докази, які не спростовані відповідачем і підтверджують, що останній отримує дохід, достатній для виплати аліментів на утримання їх спільного з позивачкою сина в іншому розмірі.

Ураховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що відповідач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу своїм батькам, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 15000,00 грн., що складає 1/5 частину його середньомісячного доходу за 2020 рік.

Посилання відповідача в процесі судового розгляду на те, що сума аліментів, які просить стягнути з нього позивачка на утримання сина є необґрунтованою та занадто великою, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.

Суд звертає увагу на той факт, що в 2020 році відповідач отримав дохід за шість місяців 2020 року в розмірі 35000,00 доларів США, а за останній чотири роки, тобто з 2016 року по 2020 рік включно отримав дохід в розмірі 139384,39 доларів США, але при цьому сплачував аліменти на утримання сина в мінімальному розмірі.

За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому.

Отже, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина, підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід стягнути аліменти в розмірі 15000,00 гривень,але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України).

Пунктом18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, і яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що додатковими витратами позивачка зазначає витрати на тренування по карате в ГО «Одеська обласна федерація Кіокушинкан Карате-До Ренмей», щомісячна вартість яких складає 600,00 грн., вартість у спортивних змаганнях на 1-2 дня складає від 3000,00 грн. до 4000,00 грн., вартість відвідування дитячого спортивного табору протягом десяти днів 6000,00 грн., а також вартість спорядження, одяг та взуття для тренувань з карате, оскільки дитині їх також необхідно купувати.

Встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться з моменту народження під наглядом в КНП «Одеський обласний консультативно-діагностичний центр» Одеської обласної ради», оскільки має наступні захворювання: Респіраторний алергоз. Аденоідні вегетації ІІ ст. Часті ГРЗ з синдромом бронхообструкції. Відповідний стан здоров`я дитини потребує постійного діагностування, профілактики та лікування, що підтверджується листом КНП «Одеський обласний консультативно-діагностичний центр» Одеської обласної ради» від 26 травня 2020 року та витягом з історії хвороби №2097 від 23 червня 2014 року (т. 1 а.с. 57, 81, 82).

Встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив лікування в стоматологічній клініці «Granddent», вартість лікування склала 2860,00 грн. (т. 1 а.с. 89).

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги щодо стягнення з нього витрат на лікування дитини в стоматологічній клініці визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього Ѕ частину витрат, що складає 1420,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з хворобою дитини, позивачка 04 вересня 2020 року та 23 вересня 2020 року зверталась до лікаря-педіатра, якою був встановлений діагноз ГРВІ (гостра респіраторна вірусна інфекція), риносинусит та обструктивний бронхіт (т. 2 а.с. 37, 39).

За дві консультації лікаря-педіатра, позивачка сплатила 240,00 грн., тобто по 120,00 грн. за кожну, що підтверджується чеками (т. 2 а.с. 38, 40).

Крім того, позивачка витратила кошти на придбання ліків для дитини в розмірі 1088,00 грн., що підтверджується чеками (т. 2 а.с. 41).

Суд вважає, що додаткові витрати на консультації лікаря-педіатра та витрати на придбання ліків в розмірі 1328,00 грн. підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути Ѕ їх частину, тобто 664,00 грн.

Також позивачка надала суду квитанцію про сплату нею витрат на спортивно-оздоровчі послуги для дитини 28 вересня 2020 року в розмірі 1541 грн., які також просила стягнути з відповідача.

Суд вважає, що Ѕ частина вартості витрат на спортивно-оздоровчі послуги для дитини в розмірі 770,50 грн. підлягають стягненню з відповідача (т. 2 а.с. 42, 43, 44).

Враховуючи наведене, суд задовольняє частково позовні вимоги в частині стягнення одноразово з відповідача додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, а саме витрати на консультації лікаря-педіатра, придбання ліків для дитини та витрати на спортивно-оздоровчі послуги для дитини в розмірі 1554,50 грн., які підтверджуються платіжними документами.

Суд не приймає в якості доказів оплати витрати на тренування по карате в ГО «Одеська обласна федерація Кіокушинкан Карате-До Ренмей», оскільки вказані витрати не підтверджені платіжними документами.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн., які просить стягнути на її користь.

На підтвердження повноважень адвоката та понесених витрат позивачки на правничу допомогу, представник ОСОБА_1 надала до суду ордер адвоката від 15 липня 2020 року, копію договору про надання правової допомоги за №05/03/2020 від 05 березня 2020 року, копію прибуткового касового ордеру адвоката №05/03/2020 від 05 березня 2020 року про сплачений гонорар в розмірі 30000,00 грн. (т. 1 а.с. 16, 90-91, 92).

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лиш за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає що з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 22500,00 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки, позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 840,80 грн. слід покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184, 185, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року у справі №521/17962/15-ц, за яким з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 05 листопада 2015 року й до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 600 (шестисот) гривень 00 копійок до 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , додаткові витрати на оплату послуг стоматологічної клініки, наданих дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , додаткові витрати на оплату консультацій лікаря-педіатра та придбання ліків в розмірі 1080 (одна тисяча вісімдесят) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , витрати на правову допомогу в розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 березня 2021 року.

Суддя О.М. Сегеда