ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1055/21 Справа № 203/851/20 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року у справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ СК «Альфа-Гарант» у березні 2020 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів(а.с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 29.12.2017 сталося зіткнення автомобілів марки «ГАЗ» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням третьої особи, і марки «Mitsubishi» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), належного відповідачці. Постановою суду третю особу було визнано винною у пригоді. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ГАЗ» була застрахована позивачем, у зв`язку з чим після пригоди відповідачка звернулася до нього із заявою про виплату страхового відшкодування. Сплачене відповідачці відшкодування склало 58 624,40 грн. Згодом позивач у порядку регресу звернувся до третьої особи з вимогою про відшкодування понесених витрат. У свою чергу третя особа повідомила про те, що особисто відшкодувала відповідачці заподіяну їй шкоду в сумі 3 000,00 доларів США, надавши при цьому відповідну розписку. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки безпідставно сплачених коштів у сумі 58 624,40 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 рокупозовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант»задоволено в повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» безпідставно отримані кошти в сумі 58 624,40 грн., компенсацію судових витрат у сумі 2 102,00 грн., разом 60 726,40 грн. (а.с. 97-98).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд неналежним чином дослідив всі надані сторонами докази, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення (а.с. 113-116).

ТОВ СК «Альфа-Гарант» скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ СК «Альфа-Гарант» суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.10.2017 на вул. Донецьке шосе, біля будинку № 1А, у м. Дніпрі сталося зіткнення автомобілів марки «ГАЗ» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_2 (третя особа), і марки «Mitsubishi» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_3 .

Відповідач є власником автомобіля марки «Mitsubishi» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ГАЗ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів була застрахована позивачем (а.с. 17).

30 жовтня 2017 року відповідачка звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 21-22).

03 листопада 2017 року ОСОБА_2 сплатив відповідачці компенсацію заподіяної шкоди в сумі 3 000,00 доларів США, про що ОСОБА_3 , який керував належним відповідачу автомобілем склав розписку (а.с. 13).

29 січня 2018 року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська третю особу за вказаним вище фактом було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 9).

30 липня 2018 року позивач на вимогу відповідачки сплатив їй страхове відшкодування в сумі 58 624,40 грн. (а.с. 18).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом встановлено, що після сплати заподіювачем шкоди (третьою особою) потерпілій особі (відповідачка) відповідної компенсації остання не повідомила про це страховика, додатково отримавши у подальшому страхове відшкодування в сумі 58 624,40 грн.

При цьому слід зауважити те, що вичерпний перелік підстав для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставне набуте майно визначено статтею 1215 ЦК.

Згідно з пунктом 1 статті 1215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Сплачені позивачем кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному у приведеній вище нормі.

Такий висновок суду цілком збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 04.10.2017, ухваленій у цивільній справі №753/23725/15-ц.

Так, суд касаційної інстанції зазначив, що стаття 1212 ЦК застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач без достатньої правової підстави отримала страхове відшкодування в сумі 58 624,40 грн., а тому вважає вірним висновок суду щодо обгрунтованості позовних вимог позивача та їх задоволення.

Доводи скарги стосовно того, що суд невірно встановив, що ОСОБА_2 (винна особа) сплатив ОСОБА_1 (власник пошкодженого автомобіля) компенсацію заподіяної шкоди ушкодженням автомобіля та склала розписку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, хоча відповідач не складала власноручно розписку щодо отримання коштів від ОСОБА_2 у розмірі 3 000 дол. США щодо компенсації заподіяної шкоди ушкодженням автомобіля, проте, їй фактично було відшкодовано шкоду завдану пошкодженням її автомобіля через ОСОБА_3 , який керував належним відповідачу автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди, про що останнім було складено розписку. Однак, відповідач не здійснила будь-яких дій щодо повідомлення позивача про вказані обставини. Тому, вказане не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не спростовує обгрунтовані висновки суду щодо безпідставності набуття нею грошових коштів у сумі 58 624,40 грн., які просить стягнути з неї позивач.

Інші доводи скарги щодо розписки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані доводи зводяться до цінки доказу, однак, оцінка доказів є прерогативою суду, а оцінка доказів учасником процесу не передбачена чинним законодавством.

Доводи скарги про те, позивач у своєму позові зазначає відповідача, як ОСОБА_4 замість вірного ОСОБА_5 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки це фактично є технічною помилкою допущеною позивачем при складанні позову та не є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позову, а також, не спростовує обгрунтовані висновки суду.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров