Дата документу 22.07.2021 Справа № 323/1725/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/1725/20
Провадження №22-ц/807/1490/21
Головуючий в 1-й інстанції Мінаєв М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року, ухвалене у м. Оріхів (повний текст рішення складено 25 січня 2021 року) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення заборгованості у виді різниці між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 33626,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що на підставі Договору страхування наземного транспорту № 0047/18-Е/Ц7 від 01.02.2018 року він застрахував від пошкодження або знищення транспортний засіб МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ПАТ «Укргазбанк». Відповідач, у свою чергу, як володілець автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свою обов`язкову цивільно-правову відповідальність перед третіми особами застрахував в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». В подальшому, 29.03.2018 року на вулиці Полякова, 23, ум. Запоріжжя, з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ПАТ «Укргазбанк», був пошкоджений, тобто настав страховий випадок. За умовами Договору страхування наземного транспорту № 0047/18-Е/Ц7 від 01.02.2018 року позивач виплатив на користь ПАТ «Укргазбанк» страхове відшкодування в розмірі 95538,87 грн. Водночас ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховик обов`язкової цивільно-правової відповідальності відповідача, відшкодувало позивачу лише 61912,57 грн. Відтак, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума є різницею між фактичним розміром майнової шкоди, завданої відповідачем страхувальнику позивача, та страховою виплатою, яку здійснив страховик відповідача. Посилаючись на ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути цю різницю з відповідача в порядку зворотної вимоги.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення заборгованості у виді різниці між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплат (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2018 року о 10 годині 50 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби пошкоджено.

Відповідно до постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 08.05.2018 у справі № 323/1007/18 водія автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідача ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автобусу МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є АБ «Укргазбанк».

У Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» автобус МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться у користуванні на підставі Договору фінансового лізингу № 45/2017/ЗОД-МСБ від 03.11.2017 та тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_4 .

Автобус «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0047/18-Т/Ц7 від 01.02.2018 в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Відповідно до умов даного Договору розмір франшизи (частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування) становить 0,5 % від страхової суми за кожним ТЗ (0,5% х 4001545,75 грн. = 20007,73 грн.).

Власником автобусу «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 було подано заяву до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» щодо напрямку страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_3 , який буде здійснювати ремонт транспортного засобу.

Відповідно до Звіту № 184 про проведення оцінки колісного транспортного засобу МАЗ-203085, державний номер НОМЕР_1 , складеного автотоварознавцем ОСОБА_4 на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становила 115656,45 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № А-00000095 від 06.05.2018 ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автобусу МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 115546,60 грн. (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок шість гривень 60 копійок).

Платіжним дорученням № 530 від 18.06.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_3 для відновлення автобусу «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 95538,87 грн. (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень 87 копійок), що відповідало розміру відновлювального ремонту автобусу за виключенням суми франшизи в розмірі 20007,73 грн.

У свою чергу, між відповідачем та ПрАТ «УПСК» в особі Запорізького обласного управління ПрАТ «УПСК» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АМ № 1997366). Цим договором була встановлена страхова сума за шкоду, завдану майну третіх осіб, у розмірі 100000,00 грн.

Платіжним дорученням № 1685 від 01.10.2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» грошову суму у розмірі 61912,57 грн. Призначенням платежу у вказаному платіжному дорученні зазначено виплата в порядку регресу згідно претензії № 0507-18-36443/К від 05.07.2018 року, відповідно до страхового акту № ОЦ/016/000/18/011313 від 01.10.2018 року.

В подальшому, Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2019 року у справі № 336/7730/18, залишеним в силі Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2019 року, з відповідача ОСОБА_1 на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 137774,03 грн. (величина втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 115656,45 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2000,00 грн. та франшиза в сумі 20007,73 грн.).

Таким чином, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума в розмірі 33626,30 грн. є різницею не між фактичним розміром майнової шкоди, завданої відповідачем страхувальнику позивача, та страховою виплатою, яку здійснив страховик відповідача, а різницею між страховою виплатою, яку здійснив позивач на користь свого страхувальника, та страховою виплатою, яку позивач отримав від страховика відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачем потерпілій особі (95538,87 грн.), не перевищував страхової суми (ліміту відповідальності страховика відповідача) за полісом серії АМ № 1997366 (100000,00 грн.), саме страховик відповідача (третя особа у цій справі) має обов`язок щодо сплати цього страхового відшкодування на користь позивача в порядку суброгації, а спір з цього приводу існує між позивачем та третьою особою.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Так, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Водночас, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 того ж Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, чи дійсно страховиком відповідача сума страхового відшкодування в розмірі 61912,57 грн. була визначена шляхом врахування фізичного зносу, а якщо це було так, - то з яких підстав та який саме коефіцієнт фізичного зносу був застосований.

Для з`ясування цих обставин, суд першої інстанції витребував від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» докази на підтвердження правомірності обчислення ним вказаної суми страхового відшкодування, однак витребувані докази надані не були, не надані вони скаржником і апеляційному суду.

Доводи скаржника, що ПАТ «УПСК» у листі позивачу (а.с.153) посилається на звіт № 31 від 05 липня 2018 року спеціалістаавтотоварознавця ОСОБА_5 про вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 61912,57 грн. є безпідставним, оскільки такий звіт, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не наданий, і цей розмір вартості ремонту не відповідає розміру вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу визначеного спеціалістом автотоварознавцем ОСОБА_4 у звіті №184 від 08.06.2018 року (а.с.17-20) у сумі 115656,45 грн. При цьому позивач саме на підставі вказаного звіту сплачував страхове відшкодування власнику пошкодженого ТЗ у сумі 95538,87 грн., що відповідало розміру відновлювального ремонту автобусу за виключенням суми франшизи в розмірі 20007,73 грн. і саме цей звіт, а не будь який інших позивач надав суду в підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, оскільки не доведено правомірність визначення суми страхового відшкодування за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АМ № 1997366) у розмірі 61912,57 грн., за умови, що розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачем потерпілій особі (95538,87 грн.), не перевищував страхової суми (ліміту відповідальності страховика відповідача) за полісом серії АМ № 1997366 (100000,00 грн.), спір з приводу стягнення заборгованості існує між позивачем та третьою особою.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 липня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков