ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/640/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Зварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2021 року, у складі судді Кузьміної О.І., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Міністерства юстиції України Пирожок Євгенія Віталійовича про визначення частки у спільному майні у цивільній справі №766/22433/19 за позовом адвоката Віштала Дмитра Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Пирожок Євгеній Віталійович звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з поданням, в якому просив визначити частку боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні, а саме трикімнатна квартира загальною площею 55,5 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з іншими особами, як таку, що становить 1/3 частину.

Подання обґрунтовано наступним.

На виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №62380909 з примусового виконання виконавчого листа №766/22433/19 від 16.06.2020 року, виданого Херсонським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 550000,00грн та 5500,00грн відшкодування понесених судових витрат.

Добровільно боржник рішення суду не виконує.

При здійсненні виконавчого провадження встановлено згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що боржнику ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності трикімнатна квартина загальною площею 55,5 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно зареєстровано на праві спільної сумісної власності з іншими особами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 17.05.2016 року, виданого КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР.

Однак звернення на це майно ускладнено через те, що частка боржника у спільній сумісній власності не виділена.

З урахуванням наведеного, відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, пославшись на положення ст.ст.366, 368, 371 ЦК України, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 15.01.2020 року у справі №367/6231/16-ц, просив задовольнити подання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2021 року вказане подання було задоволено. Суд постановив: визначити, що боржнику ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності 1/3 частина квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця.

Зокрема, зазначив, що суд не зазначив, яким способом апелянта було повідомлено про розгляд справи. Натомість апелянт не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду судової справи, жодних судових повісток та повідомлень він не отримував, у судовому засіданні присутнім не був.

Також вказав, що були порушення норм процесуального права щодо визначеного кола осіб учасників справи. Так, судом не були залучені ні в якості співвідповідачів, ні в якості третіх осіб співвласники оспорюваної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Тобто, під час виділення частки квартири були порушені права інших співвласників.

Також, зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що державний виконавець не є належним суб`єктом щодо звернення до суду із вимогою про виділення частки із майна, що є в спільній частковій власності. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, можливий лише за бажанням самого співвласника. На підтвердження обставини можливості такого виділення 1/3 частки квартири без втрати її цільового призначення суд мав оцінити відповідні докази, зокрема, висновок експерта.

Справу втретє було призначено до апеляційного розгляду на 13.07.2021 року о 09-00 годині, однак сторона позивача та приватний виконавець Пирожок Є.В., які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. До суду апеляційної інстанції також не з`явився й відповідач ОСОБА_4 , однак з`явився його представник адвокат Лебєдєва Т.О. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копій виконавчого листа, постанови від 18.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження на виконанні у приватного виконавця Пирожок Є.В. перебуває ВП № 62380909 за виконавчим листом № 766/22433/19, виданим 16.06.2020 Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 550000,00грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 5500,00грн. Добровільно боржник рішення суду не виконує (а.с.5, 7).

При здійсненні виконавчого провадження встановлено згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що боржнику ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності трикімнатна квартина загальною площею 55,5 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Власники: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.84-88).

Вказане нерухоме майно зареєстровано на праві спільної сумісної власності з іншими особами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності від 17.05.2016 року, виданого згідно розпорядження №732 від 17.05.2016 року (а.с.78).

Встановлено, що боржник ОСОБА_4 не має майна, на яке може бути звернено стягнення. Зазначене підтверджується матеріалами справи, що містять копії документів вказаного виконавчого провадження № 62380909, які свідчать про здійснення приватним виконавцем заходів щодо виконання вказаного виконавчого листа. Зокрема, постановою приватного виконавця від 18.06.2020 року накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно боржника (а.с.15), постановою від 23.06.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.21), зроблено запити в різні органи (а.с.23, 25).

Постановляючи ухвалу про задоволення подання й визначаючи, що боржнику ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності 1/3 частина вказаної квартири, суд першої інстанції, пославшись на положення ст.ст.357, 366, 371, 372 ЦК України та ч.1 ст.443 ЦПК України, а також на постанову Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 464/2227/17, виходив з того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Також суд виходив з того, що визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Також суд виходив з того, що рішення суду боржником не виконується, а йому на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина вказаної квартири.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він є правильним по суті.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За положеннями ст.443 ЦПК України:

--- питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця ч.1);

--- суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (ч.2).

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч.2 ст.366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У пунктах 28 і 29 своєї постанови від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18), зробила такий правовий висновок: поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що, задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції, виходячи із презумпції рівності часток співвласників у спільній сумісній власності, обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належить частка в розмірі 1/3 вищезазначеної квартири.

Дійшовши такого висновку та враховуючи, що рішення суду боржником не виконується, суд обґрунтовано задовольнив зазначене подання приватного виконавця. При цьому апеляційний суд враховує, що рішення суду повинно бути виконане і на державного виконавця законом покладається обов`язок вжити вичерпних заходів до його виконання.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неповідомлення апелянта про дату, час та місце розгляду судової справи. При цьому апеляційний суд враховує те, що справа неодноразова призначалась судом першої інстанції до розгляду: на 11.09.2020р о 09-50год (а.с.33-35), на 16.09.2020р о 14-30год (а.с.37-39), на 12.10.2020р о 13-00год (а.с.49-50), на 16.11.2020р о 15-00год (а.с.57-58), на 22.12.2020р о 13-00год (а.с.72-73) та на 01.02.2021р о 09-50год (а.с.96-96). При цьому адвокат Лебедєва Тетяна Олександрівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , долучивши до суду Договір про надання правової допомоги №16-03-20-ЮП від 16.03.2020 року та ордер (а.с.45), неодноразово просила суд відкласти розгляд справи: клопотання від 16.09.2020р (а.с.42), клопотання від 09.10.2020р (а.с.52), клопотання від 16.11.2020р (а.с.61). У вказаних клопотаннях вона зазначала про призначення розгляду цієї справи на конкретний час і вказувала про причини неможливості своєї участі. Перед останнім судовим засіданням згідно розписки від 23.12.2020 року вона була ознайомлена з матеріалами справи (а.с.98) і знала про призначення справи на 01.02.2021р о 09-50год.

Також, підлягають відхиленню й посилання скаржника на незалучення до участі у справі інших співвласників квартири, оскільки це не містить у собі підстав для скасування правильного по суті судового рішення. Апеляційний суд при цьому також виходить з того, що в цій частині апеляційна скарга подана частково в інтересах інших осіб, які не уповноважували скаржника на представництво їх інтересів. Крім того, при розгляді цього подання скаржник, який мав у якості свого представника адвоката Лебедєву Т.О., мав усі можливості для подання клопотання про залучення вказаних осіб до участі у справі в якості заінтересованих осіб, проте цього не зробив.

Крім того, як такі, що суперечать положенням закону, слід залишити поза увагою й посилання на те, що державний виконавець не є належним суб`єктом щодо звернення до суду із вимогою про виділення частки із майна, що є в спільній частковій власності. При цьому апеляційний суд враховує положення ч.6 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.443 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення судового рішення без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 15 липня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська