Справа №443/811/19
Провадження №2/443/394/21
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на ј частину спадкового майна у порядку спадкування за заповітом та визнання права власності на цілий будинок з надвірними спорудами,

за участю:

представника позивача ОСОБА_4 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі), у якій просить визнати за ним право власності на ј частину будинковолодіння з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , яке належало його дідусеві ОСОБА_5 , як колишньому члену колгоспного двору та визнати за ним право власності на цілий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідо ОСОБА_5 , який проживав та був зареєстрований до дня смерті у АДРЕСА_1 . Дане будинковолодіння відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 30.06.1996 у будинку були зареєстровані та проживали дідо, баба, мати та він. За життя 12.11.2013 дідо склав на користь нього заповіт. Після смерті діда він вступив в управління спадковим майном, оскільки оформив частину спадщини на земельну частку (пай) та компенсаційні нарахування. На даний час йому належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частка у майні колгоспного двору, яку він успадкував після смерті діда. Його баба та мати (відповідачі) не претендують на частку у колишньому колгоспному дворі, про що подали відповідні заяви. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном, є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про визнання позову повністю та незаперечення проти його задоволення. Крім цього, у заявах зазначили, що відмовляються від належних їм часток у спадковому майні на користь позивача та повідомили, що на частку у майні колгоспного двору не претендують.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.45).

Відповідачі подали заяви про визнання позову, відмову від належних їм часток у спадковому майні на користь позивача та непретендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.46, 47, 58, 60).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 31.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.38-39).

Ухвалою підготовчого засідання від 23.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.56-57).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з технічним паспортом від 05.05.1988, в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м. та гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літня кухня «Є», сарай «Ж», вбиральня «З», погріб «Д», колодязь «к», огорожа 1, огорожа 2, огорожа 3 (а.с.17-19).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1989, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с.16).

12.11.2013 ОСОБА_5 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право, ОСОБА_1 , про що склав відповідний заповіт (а.с.22).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтво про смерть від 11.01.2014 (а.с.14).

Згідно з Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 02.08.2014, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його внук ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області. Спадщина, на які видані ці свідоцтва, складається із земельної частки (паю) в майні ССП «імені Шевченка», площею 1,82 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області та компенсаційного нарахування, що знаходиться в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні №100013/0170 смт. Журавно філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рахунку КВ №336 (а.с.70, 71).

Згідно з витягом з погосподарської книги с. Мельнич від 05.03.2019, будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 відноситься до суспільної групи «колгоспний дві» та рахується за ОСОБА_5 головою двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та членами двору: дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 та внук ОСОБА_1 (а.с.15).

Постановою Державного нотаріуса Жидачівської ДНК від 03.05.2019 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його діда ОСОБА_5 , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.8).

Відповідно до довідки, що видається при оформленні спадщини, виданої 10.05.2019 Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним до дня смерті проживали дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 , внук ОСОБА_1 . Заборони та арешту на житловий будинок і господарські будівлі в с.Мельнич по даних виконкому немає. Заповіт від ОСОБА_5 посвідчувався в користь внука ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно з довідкою Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 10.05.2019 встановлено, що житловому будинку в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, власником якого є ОСОБА_5 , присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом після смерті діда, а також права власності як члена колгоспного двору (відтак права власності на весь будинок), і невизнання цього права нотаріусом, який відмовив йому у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 регулюються нормами ЦК України.

Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_5 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 голова колгоспного двору, ОСОБА_3 дружина голови колгоспного двору, їхня дочка ОСОБА_2 та внук ОСОБА_1 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному мало б належати по ј частці цього двору.

За життя ОСОБА_5 зробив особисте розпорядження, яким заповів все належне йому за законом майно внукові ОСОБА_1 .

З огляду на дату смерті спадкодавця ОСОБА_5 (10.01.2014) спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки вчинив відповідні дії, що свідчать про це, а саме: у визначений законом строк подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна.

За наведених обставин суд доходить переконання, що ОСОБА_1 має право на спадкування за заповітом належної ОСОБА_5 ј частки у майні колгоспного двору, однак позбавлений можливості реалізувати це право в позасудовому порядку у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.

Крім цього, з огляду на ствердження відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду про те, що вони не претендують на частки у колгоспному дворі (про що ними подано відповідні заяви), ці частки переходять до останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у майні цього двору, а саме: до ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 належить ј частки у майні колгоспного двору як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_5 , ј частки у майні колгоспного двору як його члену, та Ѕ частки у майні колгоспного двору як останньому члену колгоспного двору.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 13, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Мельнич, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Мельнич, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Мельнич, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання права власності на ј частину спадкового майна у порядку спадкування за заповітом та визнання права власності на цілий будинок з надвірними спорудами задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літня кухня «Є», сарай «Ж», вбиральня «З», погріб «Д», колодязь «к», огорожа 1, огорожа 2, огорожа 3), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів