Ухвала

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 757/6506/20-ц

провадження № 61-3229ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справіза позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» про визнання кредитного, іпотечного договорів та договору поруки припиненими, вчинення реєстраційних дій,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати кредитний договір від 24 червня 2008 року № 2631/0608/45-012, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Свідбанк»), припиненим у зв`язку з належним його виконанням; визнати іпотечний договір № 2631/0608/45-012-Z-1, посвідчений 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. за реєстровим № 16370, укладений між ним і ВАТ «Сведбанк», припиненим у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; визнати договір поруки від 24 червня 2008 року № 2631/0608/45-012-Р-1, укладений між ним, ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , припиненим у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; провести державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна - квартири загальною площею 47,8 кв. м, житловою площею 17,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке виникло на підставі іпотечного договору № 2631/0608/45- 012-Z-1, посвідченого 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. за реєстровим № 16370, номер запису про іпотеку: 5874180 (спеціальний розділ), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13469258 від 02 червня 2014 року, на заборону на нерухоме майно, яка виникла в зв`язку з посвідченням іпотечного договору на підставі накладеної заборони відчуження, посвідченої 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. за реєстровим № 16371, номер запису про обтяження 5874187 (спеціальний розділ), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13469260 від 02 червня 2014 року, шляхом вилучення відповідних записів про іпотеку та обтяження із закриттям спеціальних розділів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року позов залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року - без змін.

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку з мотивованим посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

Тобто, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц); пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.

Касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_1 заявив клопотання про надання додаткового строку для сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що у зв`язку з карантинними обмеженнями в нього виникли складнощі з відвідуванням банківських установ. При цьому клопотання не мітить посилання на норми процесуального права, на підставі яких клопотання заявника підлягає задоволенню. Також заявник не вказав строку, на який необхідно продовжити сплату судового збору.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом наведених правових норм, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору. Однак, чинним процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду щодо надання додаткового строку для сплати судового збору. Тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позивачем було заявлено чотири вимоги немайнового характеру: 1) про визнання кредитного договору припиненим; 2) про визнання іпотечного договору припиненим; 3) про визнання договору поруки припиненим; 4) про вчинення реєстраційних дій.

Позовну заяву подано в лютому 2020 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року - 2 102 грн) (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання цієї касаційної скарги в розмірі 6 726,40 грн (2 102 грн х 0,4 х 4 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 6 726,40 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: ГУК у м. Києві/Печерс. р/н/22030102, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук