Єдиний унікальний номер № 741/279/21
Номер провадження 2/741/320/21
УХВАЛА

іменем України

09 березня 2021 року м. Носівка

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Крупина А.О., розглянувши матеріали позовної заяви Мринської сільської ради Носівського району до відповідача 1: ОСОБА_1 , відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна»; відповідача 3: ОСОБА_2 , відповідача 4: ОСОБА_3 ; відповідача 5: ОСОБА_4 ; відповідача 6: ОСОБА_5 ; відповідача 7: ОСОБА_6 ; відповідача 8: державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Бобровицької міської ради Бойко Ольги Михайлівни про визнання незаконними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про:

- визнання незаконним та скасування рішення Зборів громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Про виділення для заміщення відсутнього майна, майна з переліку майна, яке не підлягає паюванню, а саме адмінприміщення вартістю 61860,00 грн., та включення його до уточненого переліку майна пайового фонду, оформлене протоколом Зборів громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» від 09 березня 2013 року;

- визнання незаконним та скасування рішення Комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки КСП «Україна» від 16 серпня 2019 року Про виділення ОСОБА_1 у власність в рахунок майнового паю адмінприміщення (4/5 частини), № 10 в переліку майна на невитребувані майнові паї, вартістю 61860,00 грн., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлене протоколом засідання комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки КСП «Україна» від 16 серпня 2019 року;

- скасування акту приймання передачі майна пайового фонду від 20 серпня 2019 року про передачу громадянину ОСОБА_1 вартістю 61860,00 грн., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 55688316 від 14 грудня 2020 року, прийняте державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» Бобровицької міської ради Бойко Ольгою Михайлівною.

Разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Постой О.В. подано заяву про забезпечення позову, в якій порушується питання про накладення арешту на приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 238, а також заборону передачі зазначеного приміщення в оренду, лізинг та будь-яке інше платне чи безоплатне користування третім особам.

В обґрунтування вимог заяви позивач зазначив, що Мринська сільська рада має право на частину оспорюваного приміщення по АДРЕСА_1 , у той час як ОСОБА_1 право власності на частину цього ж приміщення набуто з грубим порушенням норм чинного законодавства.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 січня 2021 року (індексний номер 240585764) вбачається, що власником 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 453,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, є ОСОБА_1 . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55688316 від 14 грудня 2020 року 14:47:59, було прийнято ОСОБА_7 , Бобровицька міська рада, Чернігівська обл.

У той же час, з вказаної вище інформації вбачається, що за тією ж адресою зареєстроване за типом майна: нежиле приміщення, Мринська сільська рада, загальною площею 94,2 кв. м., номер запису 41 в книзі 1, реєстраційний номер 12435734.

Водночас, власником 1/5 частки вказаного вище нежилого приміщення є Держава Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на правах повного господарчого відання за Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта», загальна площа 59,85 кв. м., номер запису 87 в книзі 1, реєстраційний номер майна 24767768.

На думку заявника, накладення арешту на спірне приміщення забезпечить можливість для зупинення можливого незаконного відчуження вказаного спірного нерухомого майна, або його знецінення чи безоплатної передачі і тим самим унеможливить виконання рішення суду, і як наслідок, це може викликати очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Вважає, що, оскільки позивачем є Мринська сільська рада, незабезпечення позову значно ускладнить виконання покладених на неї законодавством функцій та повноважень як представницького органу місцевого самоврядування, вплине на дотримання та реалізацію прав жителів громади в цілому, ускладнить доступ не тільки працівників до своїх робочих місць, а й жителів громади до органу місцевого самоврядування для отримання послуг.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1, 2, 4 ч. 1, ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (з відповідними змінами) забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме: у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (зокрема, від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Згідно із переліком видів забезпечення позову, наведених у частині першій статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Обґрунтовуючи підстави позову та заяву про забезпечення позову, позивач посилається на існування з відповідачем ОСОБА_1 спору щодо майнових прав на частину нежитлового приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв. м. у АДРЕСА_1 . Судом встановлено факт державної реєстрації 08 грудня 2020 року вказаного нежитлового приміщення за відповдічем ОСОБА_1 , а тому останній не позбавлений можливості вчинити будь-які дії зі спірним майном на користь третіх осіб, у тому числі його відчужити.

З огляду на викладене вище, з урахуванням предмету та підстав спору, який виник між сторонами, мети забезпечення позову, суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову накладення арешту на нежитлові приміщення та заборона вчинення певних дій відповідає вимогам процесуального законодавства, є повністю співмірним з позовними вимогами, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до порушення прав позивача. При цьому, забезпечення позову лише тимчасово унеможливить розпорядження ОСОБА_1 спірним нерухомим майном до вирішення спору в суді.

До такого висновку суд приходить, виходячи з розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку та співмірності між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, оскільки такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260 та 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача Мринської сільської ради Носівського району адвоката Постой О.В. про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, яка належить власнику ОСОБА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55688316 від 14 грудня 2020 року 14:47:59, ОСОБА_7 , Бобровицька міська рада, Чернігівська обл.

Заборонити ОСОБА_1 здійснювати передачу 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в оренду, лізинг та будь-яке інше платне чи безоплатне користування третім особам.

Власник приміщення: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , код згідно з ДРФО НОМЕР_1 .

Інформація про позивача (стягувача): Мринська сільська рада Носівського району, місцезнаходження юридичної особи: 17113, Чернігівська обл., Носівський р-н, с. Мрин, вулиця Броварця, будинок 1, код згідно з ЄДРПОУ 04412337.

Інформація про відповідача (боржника): ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , код згідно з ДРФО НОМЕР_1 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя А.О. Крупина