Справа № 286/1831/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Шалига А. Ю.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю , -

В С Т А Н О В И В:
Представник ПАТ «Державний ощадний банк України`звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області та просить поновити позивачу строк звернення до суду з вимогою про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №1 від 21.01.2005, виданого ОСОБА_2 на право проживання в квартирі АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №7 від 20.01.2005 в частині видачі ОСОБА_2 ордеру № 1 від 21.01.2005; визнати недійсним ордер на житлове приміщення за №1 від 21 січня 2005 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 ; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, належним на праві власності AT «Ощадбанк», шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , мотивуючи тим, що з 28.12.1993 ПАТ «Державний Ощадний банк України» є власником квартири АДРЕСА_1 .. З 28.12.1993 та станом на сьогодні право власності AT «Ощадбанк» підтверджується відповідними документами.

У 2016 році в ході розгляду судової справі №286/4051/15-ц за позовом ОСОБА_2 до AT «Ощадбанк», виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області про визнання рішення виконкому незаконним, визнання свідоцтва про права власності на житло недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру та за зустрічним позовом AT «Ощадбанк» до ОСОБА_2 ,виконавчого комітету Овруцької міської ради про визнання розпорядження виконкому незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житлоAT «Ощадбанк» стало відомо про видачу ордеру на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить AT «Ощадбанк» на праві власності, без будь-яких правових підстав громадянці, колишній співробітниці банку, ОСОБА_2 .

08.02.2018 AT «Ощадбанк», як власник квартири, звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про звільнення житлового приміщення (квартири) (лист №105.26/12818/2018-05/вих.). Однак, 21.02.2018 отримав категоричну відмову ОСОБА_2 від звільнення вказаного приміщення.При цьому, у листі- відмові ОСОБА_2 вказала підставою свого проживання в квартирі ордер на житлове приміщення №1 від 21.01.2005, виданий виконавчим комітетом Овруцької міської ради народних депутатів на підставі рішення №7 від 20.01.2005. Вважає, що вона користується квартирою на законних підставах, зазначивши, що вказана квартира була надана їй як службове житло, в зв`язку з чим вважає, що не підлягає виселенню з нього як особа, що пропрацювала в АТ «Ощадбанк» більше 10 років.

AT «Ощадбанк», як власник квартири, вважає, що викладені ОСОБА_2 у листі-відмові обставини є такими, що не відповідають дійсним обставинам, ордер на житлове приміщення №1 від 21.01.2005 є незаконним та таким, що не дає підстав для користування квартирою, що належить на праві приватної власності AT «Ощадбанк», а також вважає, що проживання та користування ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав належною на праві власності квартирою, та відмова ОСОБА_2 добровільно звільнити приміщення, порушують права позивача на користування та розпорядження належним йому на праві власності майном з наступних підстав.

Так, видача виконавчим комітетом Овруцької міської ради Житомирської області ордеру №1 від 21.01.2005 на квартируза адресою: АДРЕСА_2 .,є незаконною та не породжує будь-яких правових наслідків,у зв`язку знезаконністю видачі ордеру на житло, що перебуває у приватній власності, », що прямо порушує норми статті 58 ЖК України, та відсутністю у ради трудового колективу Овруцького відділення повноважень на розпорядження майном банку, оскільки згідно п. 35 Статуту Банку, в редакції, що діяла станом на 14.01.2005, рішення щодо укладення угод на відчуження основних засобів відповідно до законодавства та цього Статуту на суму, що не перевищує 5 відсотків розміру статутного капіталу Банкуприймаються головою правління Банку, а в даному випадку головою правління таке рішення не приймалося. Тобто, рада трудового колективу Овруцького відділення передачу квартири здійснила безпідставно, за відсутності повноважень, без дозволу власника майна - юридичної особи, і навіть не надала Банку інформацію щодо такої передачі.Крім того, рада трудового колективу перевищила повноваження, зазначивши в протоколі №1 від 14.01.2005 року про зняття з квартирного обліку ОСОБА_2 , в той час як облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов вівся Овруцькою міською радою і повноваження знімати чи ставити на квартирний облік осіб у Ради трудового колективу відсутні.

Щодо посилання ОСОБА_2 на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 була надана їй у користування як службова та, відповідно, вона не підлягає виселенню з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення відповідно до вимог ст. 125 Житлового кодексу України, зазначили, що квартира АДРЕСА_1 ніколи не включалася до числа службових; клопотання власником - AT «Ощадбанк» про включення квартири до числа службових приміщень ніколи не подавалось;виданий 21.05.2005 ордер №1 на вселення в житлове приміщення на квартиру АДРЕСА_1 , не містить посилань на те, що він видавався (хоч і незаконно) на службове приміщення, та за своєю формою є ордером загального зразка;посада ОСОБА_2 , займана нею у 2005 році (бухгалтер), відсутня в переліку категорій працівників, яким в принципі може бути надано службове жиле приміщення;докази обліку квартири АДРЕСА_1 , як службової, відсутні;договір найму службового жилого приміщення не укладався і не згадувався в жодному документі.Все вищевикладене беззаперечно свідчить, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 не є і ніколи не була службовою квартирою, а отже, на правовідносини щодо виселення будь-яких осіб з вказаної квартири не поширюються норми ст. 125 Житлового кодексу України.

Приймаючи до уваги, що ордер №1 від 21.01.2005 видано незаконно, він не є правовою підставою для вселення в квартиру, що належить особі на праві приватної власності; повноваження у Овруцького відділення на передачу в користування майна відсутні; вказана квартира не є і ніколи не була службовою, відповідноправові підстави для користування ОСОБА_2 квартирою за адресою: АДРЕСА_2 ,відсутні (не існували та не існують до сьогодні).

В той же час, AT «Ощадбанк», як власник вказаної квартири, у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 звільнити незаконно займану нею квартиру, позбавлений можливості у будь-який спосіб користуватися та розпоряджатися (зокрема, позбавлений можливості здати в оренду, зокрема працівникам Банку, відчужити, перевірити стан майна тощо) нею, чим грубо порушуються права AT «Ощадбанк» як власника вказаного приміщення.

Внаслідок незаконної видачі виконавчим комітетом Овруцької міської ради Житомирської області ордеру №1 від 21.01.2005 на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 користується нею - квартирою, належною AT «Ощадбанк» на праві приватної власності, без належної правової підстави та всупереч волі власника.

Отже, згідно статей 41, 391, 393 ЦПК України, 117 ЖК України право власності AT «Ощадбанк» підлягає захисту, а перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження вказаною квартирою, належною йому на праві приватної власності, мають бути усунуті шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 з наданням іншого жилого приміщення.

Крім того, керуючись ч. 5 ст. 267 ЦК України, AT «Ощадбанк» просить поновити строк на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №1 від 21.01.2005, посилаючись на поважність причин його пропущення, а саме: отримання інформації про існування ордеру лише у січні 2016 року та набуття чинності рішенням суду у справі №286/4051/15-ц, яким підтверджено право власності Банку на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , лише 08.06.2016.

Представник відповідача виконавчого комітету Овруцької міської рада надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, ОСОБА_5 відповідно до рішення виконавчого комітету №63 від 18.03.1999 була взята на загальний квартирний облік згідно п.13 п/п.6 «Правил обліку громадян, що потребують покращення житлових умов». Вона працювала бухгалтером в Овруцькому відділенні Ощадного банку №2946 з 29 липня 1991 року та проживала в гуртожитку в/ч НОМЕР_1 . На підставі даного рішення була занесена до книги обліку громадян, які перебувають в черзі на одержання житлової площі при виконкомі міської Ради народних депутатів.

Рішенням №7 виконавчого комітету Овруцької міської ради від 20.01.2005 було затверджено протокол засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку №2946 від 14.01.2005 №1 про розподіл однокімнатної відомчої квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до вищевказаного протоколу громадянці ОСОБА_2 було постановлено надати звільнену відомчу квартиру АДРЕСА_3 з зняттям її з квартирного обліку, що було відповідно зазначено і в рішенні №7 виконавчого комітету (п.3 даного рішення) та вирішено видати ордер ОСОБА_2 на заселення однокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Представник звернула увагу на те, що відповідно до протоколу №1 ОСОБА_2 надавалося відомче житло, порядок надання якого зазначений в ст.52 Житлового кодексу. Ордер №1 на жиле приміщення від 21.01.2005 видавався відповідно до ст. 58 ЖК України. Даними нормами законодавства керувався і виконавчий комітет міської ради при прийнятті рішення №7 від 20.01.2005. Питання надання службових приміщень, а також видача ордера на заселення в службове приміщення регулюються іншими нормами законодавства, а саме: ст. ст. 121, 122 Житлового кодексу, тобто Житловий кодекс розмежовує поняття відомчого житла та службового житла, адже навіть ордери на заселення в приміщення мають різну назву та породжують неоднакові наслідки користування даним житлом.

ОСОБА_2 згідно протоколу №1 надавалося відомче житло з зняттям її з квартирного обліку в міській раді, в той час, коли службове приміщення надається особі без зняття її з квартирного обліку, якщо вона перебуває на такому. Тобто, з цього випливає, що житло надавалось даній громадянці для постійного проживання, так як містить припис щодо виключення її зі списку осіб, які перебувають на квартирному обліку при міськвиконкомі, адже ОСОБА_2 була занесена до загального списку і отримала житло для постійного користування, а не на тимчасове проживання в ньому.

При видачі ордеру було повністю дотримано процедуру, передбачену в ст. 52 ЖК України. В частині питання, що дане рішення приймалось Радою трудового колективу, а не профспілковою організацією зазначила, що в ст. 245 КЗпП України раду трудового колективу прописано поряд із професійною спілкою. ЇЇ функції окремо не визначені, проте у випадках коли на підприємстві не створена профспілка то її функції покладають на представників трудового колективу, як на орган, який покликаний захищати та відстоювати права працівників. Отже, рада трудового колективу згідно законодавства, прирівнюється до професійної спілки. Тобто,рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради №7 від 20.01.2005 прийняте відповідно до вимог законодавства, є правомірним та не породжує негативних наслідків.

Щодо питання відсутності у ради трудового колективу Овруцького відділення повноважень на розпорядження майном банкупредставник позивача зазначила, що відповідно до пункту 1.2 Положення про Раду трудового колективу Овруцького відділення Ощадного банку №2946, затвердженого зборами трудового колективу Овруцького відділення Ощадного банку №2946, протокол №10 від 14.11.2003, Рада представляє інтереси трудового колективу, має відповідні повноваження в сфері праці, регулювання соціально-економічних та трудових відносин, соціальної захищеності працівників, забезпечення їх прав та гарантій. Пунктом 2.5 Положення визначено, що Рада трудового колективу в основу своєї діяльності покладає здійснення основних принципів та норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин, зокрема щодо житлово-побутового обслуговування, при наявності фінансових умов. Пункт 2.9 Положення вказує на те, що Рада здійснює безпосередній контроль та заслуховує адміністрацію про дотримання соціальної справедливості, черговості в організації індивідуального будівництва житла та розподілу житлової площі. Рішення про розподіл звільненої відомчої квартири по АДРЕСА_2 було прийнято саме спільно з адміністрацією Овруцького відділення Ощадного банку.

Вважають, що банк втратив своє право на звернення до суду, так як спірнежиле приміщення було надане громадянці ОСОБА_2 спільно за рішенням Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку №2946 та задокументоване протоколом №1. З цього випливає, що квартира була надана не безпідставно та відповідно її передача відображалася у звітності Овруцького відділення Ощадного банку №2946.

При цьому, якщо Банк вказує на те, що він дізнався тільки у січні 2016 року про ордер №1 від 21.01.2005, постає питання, чому Банку не було цікаво з 2005 по 2016 (протягом 11 років) в кого в користуванні перебуває квартира та на яких підставах. При цьому всьому адміністрація Овруцького відділення Ощадного банку №2946 знала про існування ордеру №1 від 21.01.2005. Тому в даному випадку термін позовної давності рахується від вказаної дати.

Крім того, після зміни форми акціонерного товариства і з метою приведення правовстановлюючих документів у відповідність до форми власності, до назви банку, банк звернувся із заявою до міської ради та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.06.2012, що підтверджується і витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості до якого були внесені 22.06.2012.Отже, AT «Ощадбанк» цілком міг довідатись про існування ордеру №1 ще у 2012 році, коли було здійснено реєстрацію та отримано свідоцтво на право власності. Відповідноперебіг позовної давності розпочинався 22.06.2012 та закінчився 22.06.2015, а тому позивач втратив своє право на звернення до суду.

Підкреслили, що громадянка ОСОБА_2 єдобросовісним набувачем і спірне житлове приміщення не може бути витребуване у неї.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому також просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що вона повністю не погоджується із вказаною позовною заявою та заперечує проти її задоволення, виходячи із наступного.

Так, з 29.07.1991 по 25.06.2015 вона працювала в Овруцькому відділенні №2946 Житомирського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та була звільнена у зв`язку із скороченням штату на підстав п.1 ст.40КЗпП України. Не маючи свого житла, вона була взята на загальний квартирний облік згідно «Правил обліку громадян, що потребують покрашення житлових умов» та перебувала в загальній черзі при виконкомі Овруцької міської ради. Також вона перебувала і на обліку поліпшення житлових умов за місцем роботи в Овруцькому відділенні Ощадного банку №2943.

Відповідно до п.2.9 Положення про раду трудового колективу Овруцького від ощадного банку №2946 затвердженого протоколом №10 від 14.11.2003 зборів трудового колективу Овруцького відділення Ощадного банку, саме Рада трудового колективу здійснює розподіл житлової площі. Тому, відповідно до протоколу №1 засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку №2946 їй було надано звільнену відомчу квартиру АДРЕСА_4 із зняттям із квартирного обліку. Рішенням №7 виконавчого комітету Овруцької міської ради від 20.01.2005 було затверджено протокол засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку №2946 від 14.01.2005 №1 про розподіл однокімнатної відомчої квартири АДРЕСА_1 , та видано їй ордер на заселення однокімнатної квартири, із зняттям її із квартирного обліку.

21 січня 2005 року їй було видано ордер на житлове приміщення №1 Овруцькою міською радою.

9 лютого 2005 року нею було укладено договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду.

З 21 січня 2005 року вона стала користуватися даною квартирою, якою користується по даний час правомірно на законних підставах. Тому вважає, що підстав для визнання недійсним ордеру на житлове приміщення та скасування рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради в частині видачі їй ордеру не має.

Щодо поновлення строку на звернення до суду зазначила, що посилання позивача на дату - 21 квітня 2018 року, як на початок відліку строку звернення, є безпідставним. Ордер було видано на підставі протоколу Ради трудового колективу Овруцького відділення ощадного банку №2946, затвердженого зборами трудового колективу Овруцького відділення ощадного банку№2946, що є структурним підрозділом Ощадного банку. Відповідно до Положення про філію-Овруцьке відділення №2946, а саме п.1.4, відділення безпосередньо підпорядковується Банку, підзвітне та підконтрольне Управлінню.

Крім того, про існування ордеру, як зазначив позивач у позовній заяві, йому стало відомо у січні 2016 року, а позов заявлено 05.06.2019, тобто поза межами загального строку позивної давності, що є підставою для відмови у позові.

Аналогічна правова позиція мітиться у постанові ВСУ від 13.03.2017, у справі № 6-80цс17, а саме: що перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушення права стало відомо саме особі, права якої порушено, а не її представнику.

Щодо надання їй іншого житла, то відповідач зазначила, що рішенням №7 виконавчого комітету Овруцької міської ради від 20.01.2005 їй було видано ордер на заселення однокімнатної квартири, із зняттям із квартирного обліку. Відповідно задоволення вимоги позивача про надання їй міською радою житлової площі без перебування на квартирному обліку суперечить нормам ОСОБА_6 кодексу.

28.08.2019 відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» та просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, мотивуючи тим, що з 29.07.1991 по 25.06.2015 вона працювала в Овруцькому відділенні №2946 Житомирського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», звідки була звільнена у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40КЗпП. Не маючи свого житла, вона була взята на загальний квартирний облік згідно «Правил обліку громадян, що потребують покращення житлових умов» та перебувала в загальній черзі в Овруцькій міській раді. Відповідно до протоколу №1 засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку №2946 їй було надано звільнену відомчу квартиру АДРЕСА_4 із зняттям із квартирного обліку. Рішенням №7 виконавчого комітету Овруцької міської ради від 20.01.2005 було затверджено протокол засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку №2946 від 14.01.2005 №1 про розподіл однокімнатної відомчої квартири АДРЕСА_1 , та видано їй ордер на заселення однокімнатної квартири, із зняттям із квартирного обліку.

21 січня 2005 року їй було видано ордер на житлове приміщення №1 Овруцькою міською радою.

9 лютого 2005 року нею було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду.

З 21 січня 2005 року вона стала користуватися даною квартирою, якою користується по даний час.

Дане житло було віднесено до загального житлового фонду. В 2005 році вказану квартиру звільнила працівник банку ОСОБА_7 і її було виділено їй Радою трудового колективу за погодженням з адміністрації банку.

Вона є добросовісним набувачем вказаної квартири. Весь час з 2005 року вона відкрито користувалась даною квартирою, проводила капітальний ремонт, оплачувала комунальні платежі та продовжує нею користуватись протягом 14 років.Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України вона несла тягар, як власник, утримувати дане майно, а тому вона має право на визнання за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю.

Вартість квартири відповідно до звіту про оцінку майна оцінювача ФОП ОСОБА_8 станом на 13.08.2019 становить 248137,00 грн..

Представник позивача за первісним позовом надала відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якій просить відхилити доводи та міркування відповідача ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позов, як необгрунтовані та такі, що суперечать матеріалам справи. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому, вказала, що ордер на спірну квартиру не міг бути виданий жодній особі, у зв`язку з тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 станом на дату видачі оспорюваного ордеру належала на праві приватної власності позивачу.

Твердження ОСОБА_9 , що квартира за адресою; АДРЕСА_2 була «відомчою», є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає дійсності, адже вказана квартира належить на праві приватної власності AT «Ощадбанк». З 28.12.1993 та станом на сьогодні право власності AT «Ощадбанк» підтверджується рядом документів, копії яких додані до позову.

Підпункт 2.9. Положення про Раду трудового колективу не наділяє Раду трудового колективу правом розпоряджатися майном AT «Ощадбанк».

Згідно з п. 1.1. Положення про філію - Овруцьке відділення №2946 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (в редакції, що діяла станом 14.01.2005), філія є відокремленим структурним підрозділом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність від імені та в інтересах Банку на підставі цього Положення відповідно до Статуту Банку та вимог законодавства. В п.1. Положення зазначено, що відділення безпосередньо підпорядковується банку. В п. 7.1. Положення визначено, що майно відділення, яке надано банком для забезпечення виконання завдань та функцій, визначених Положенням, а також майно та кошти, набуті в результаті господарської діяльності, обліковуються на балансі відділення, який включається до консолідованого балансу банку. Таким чином, власником всього майна є банк, а не його структурний підрозділ, філія - Овруцьке відділення.

Посилання відповідачем на принцип правової визначеності до предмету спору не відноситься.

Крім того, звернула увагу суду, що як зазначалося в позові та вище Рада трудового колективу Овруцького відділення передачу квартири здійснила безпідставно, за відсутності повноважень, без дозволу власника майна - юридичної особи, AT «Ощадбанк» інформацію щодо такої передачі не надала, у зв`язку з чим AT «Ощадбанк» не знав та міг знати про видачу ордера. Оскільки, законодавство взагалі не передбачає можливості видачі ордера на житло, що перебуває у приватній власності, то банк не мав підстав вважати, що може існувати ордер на вказану квартиру.

24.01.2020 представник позивача за первісним позовом надала відзив на зустрічний позов ОСОБА_2 у даній справі №286/1831/19 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, в якому просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні зустрічних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позивач стверджує, що отримала майно на підставі ордеру, а отже, у спосіб, що за жодних обставин не є достатнім для отримання права власності на вказану квартиру.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно,яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Власником квартири за адресою АДРЕСА_2 . є AT«Ощадбанк».

AT«Ощадбанк», як власник майна, не відмовлявся від свого права, вчиняв необідні дії для захисту свого права власності (у 2012 році після зміни форми акціонерного товариства привів правовстановлюючі документи у відповідність до форми власності та назви банку; у 2016 році, дізнавшись про незаконні намагання позивачки оформити на себе право власності шляхом приватизації - звернувся за захистом своїх прав до суду, про що зазначено вище), квартира з 1993 року є власністю AT«Ощадбанк», про що ОСОБА_2 відомо (мало бути відомо, оскільки право власності AT«Ощадбанк» з 1993 року зареєстровано у визначений законом спосіб) та що беззаперечно доведено правовстановлюючими документами та рішенням суду.

Отже, в розумінні статті 344 ЦК України позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 не є добросовісним володільцем квартири, власник якої відомий, а також за відсутності доказів відмови AT«Ощадбанк» від права власності на належне майно.

Сам по собі факт проживання ОСОБА_2 у квартирі та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, здійснення капітального ремонту (доказів ремонту ОСОБА_2 не надала) не є підставою для визнання права власності.

Щодо долучення до зустрічної позовної заяви додатку, поіменованого «Типовой договор найма жилого помещения в домах государственного и обществвнного жилищного фонди в Украйнской ССР» від 21.03.1994, представник зауважила, що з першого аркушу документу «Типовой договор найма жилого помещения в домах государственного и общественного жилищного фонда в Украинской ССР» від 21.03.1994 вбачається, що договір укладено між ОСОБА_10 та ПЖРЄП. Користування спірною квартирою іншими особами до моменту видачі оскаржуваного ордеру та відповідно, вселення позивача у вказану квартиру, не стосуються предмета доказування у вказаній справі.

Враховуючи викладене, ввапжають, що копія документу «Типовой договор найма жилого помещения в домах государственного и общественного жилищного фонда у Украинской ССР» від 21.003.1994», є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам статей 77, 95 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, звернули увагу, що копія наданого документу «Типовой договор найма жилого помещения в домах государственного и общественного жилищного фонда у Украинской ССР» від 21.03.1994 (на аркуші один зазначено, що останній укладено між ОСОБА_10 и ПЖРЄП, на останньому аркуші - підписи, на жодному аркуші прізвище ОСОБА_2 не зазначено), засвідчена позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 . Інформація про те, що оригінал вказаного документа зберігається у неї в зустрічному позові не зазначена.

Враховуючи, що у AT«Ощадбанк» відсутня інформація щодо такого договору, копія посвідчена особою, що не є стороною договору, існують обґрунтовані сумніви щодо відповідності копії оригіналу документа, і взагалі існують сумніви існування такого документу.

Ухвалою Овруцького районного суду від 24.09.2020 за заявою представника позивача за первісним позовом було замінено найменування позивача у справі з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а.с.139 том.2)

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити, з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, з підстав наведених у відзиві.

Представник відповідача - Овруцької міської ради в судовому засіданні заперечила також проти задоволення позовних вимог AT«Ощадбанк», з підстав наведених у відзиві.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та її представника, представника відповідача - Овруцької міської ради, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Частиною першою ст. 5 ЖК України передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

В ст. 52 ЖК України законодавець закріпив, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Згідно зі ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

В ч.1 ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В ч.9 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив», що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

За набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року по справі № 219/49/20.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 28 грудня 1993 року між ОСОБА_11 та Овруцьким відділенням ощадного банку України № 2946 було укладено договір купівлі-продажу приватизованої однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно реєстраційного посвідчення Коростенського МБТІ від 30.12.1993 право власності було зареєстровано саме за Овруцьким ощадбанком № 2946 (так в документі). Згідно вказаного договору купівлі-продажу від імені Овруцького відділення ощадбанку №2946 по довіреності від 28 грудня 1993 року за № 312 діяла ОСОБА_12 (а.с. 13-14 том.1).

Відповідно до протоколу №1 засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку № 2946 від 14.01.2005 звільнену відомчу квартиру АДРЕСА_4 , вирішено надати працівникові відділення ОСОБА_2 (а.с.21 том.1).

Рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради від 20.01.2005 № 7 було затверджено вищевказаний протокол засідання Ради трудового колективу та адміністрації Овруцького відділення Ощадного банку № 2946 від 14.01.2005 № 1. На виконання зазначеного рішення головою виконавчого комітету Овруцької міської ради 21.01.2005 було видано ордер ОСОБА_2 на жиле приміщення №1 на право заняття жилого приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_4 та знято її з квартирного обліку при міськвиконкомі, що підтверджується копіями рішення та ордеру (а.с. 22-23 том.1).

Пунктом 2.9 Положення про Раду трудового колективу Овруцького відділення Ощадного банку №2946, затвердженого зборами трудового колективу Овруцького відділення Ощадного банку №2946, протокол №10 від 14.11.2003 (а.с.24-25) передбачено, що Рада трудового колективу здійснює безпосердній контроль та заслуховує адміністрацію про дотримання соціальної справедливості, черговості в організації індивидуального будівництва житла та розподілу житлової площі.

Копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.06.2012, виданого Овруцькою міською радою, на підставі рішення виконкому №102 від 19.04.2012, та витягу про державну реєстрацію прав №34604158, реєстраційний номер 36968007 від 22.06.2012 підтверджують пояснення представника позивача в частині отримання позивачем, після зміни форми акціонерного товариства, з метою приведення правовстановлюючих документів у відповідність до форми власності та назви банку, вказаних документів, згідно яких публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності належить однокімнатна квартира загальною площею 36,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.15-17 том.1).

Поряд з тим, 25.06.2014 відділом приватизації Овруцької міської ради на підставі розпорядження № 111 від 19.06.2014 ОСОБА_2 було також видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.144 том.1).

Рішенням Овруцького районного суду від 21.04.2016 у справі №286/4051/15-ц було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області про визнання рішення виконкому незаконним, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, та скасування запису про реєстрацію права власності, а зустрічну позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» було задоволено. Визнано рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради № 111 від 19.06.2014 незаконним, а свідоцтво на право про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25.06.2014, видане відділом приватизації міської ради ОСОБА_2 , скасовано. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08.06.2016 рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21.04.2016 було залишено без змін (а.с.50-56 том.1).

Суд звертає увагу, що мотивувальна частина рішення Овруцького районного суду від 21.04.2016 у справі №286/4051/15-ц (а.с.52) містить посилання на те, що судом встановлено з наданих доказів, що ОСОБА_2 лише користувалася відомчою квартирою та не набула права власності на неї.

В ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України законодавець закріпив, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Копії статутів ПАТ «Державний ощадний банк України» в нових редакціях (п.1-3) свідчать, що позивач є державним банком. Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України; засновником є держава в особі Кабінету Міністрів України (а.с.58, 125 т.1). Відповідно і спірне майно набуте банком є власністю держави та з огляду на зміст правових норм, закріплених в ч.1 ст. 4 ЖК України, ч.1 ст.5 ЖК України відносилося до відомчого житлового фонду.

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка керуючий Овруцьким відділенням ощадбанку №2946 ОСОБА_13 , показав, що коли він прийшов на посаду квартира вже була. Ощадбанк надавав житло хорошим працівникам. На той час, виділили житло також попередньому керуючому і він його приватизував, а ОСОБА_14 згоди на приватизацію не надавали. Питання приватизації ставилося, однак Житомирське управлівння відмовляло, посилаючись на відмову керівництва банку з Києва.

Копії типових договорів найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 09.02.2005 підтверджують факти укладення договорів найму спірної квартири відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.153-155 т.1).

Будь-яких доказів включення спірного житла до числа службового суду не надано.

За встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють; оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання ордеру недійсним та відповідно і для виселення ОСОБА_2 із спірної квартири.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В своїй відповіді на відзив представник банку, посилаючись на п. 1.1. Положення про філію - Овруцьке відділення №2946 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (в редакції, що діяла станом 14.01.2005), та п. 7.1. вказаного Положення, вказала, що майно відділення, яке надано банком для забезпечення виконання завдань та функцій, визначених Положенням, а також майно та кошти, набуті в результаті господарської діяльності, обліковуються на балансі відділення, який включається до консолідованого балансу банку. Відповідно звітність не могла не відображати придбання спірної квартири на той час, а також з врахуванням показань свідка ОСОБА_13 , який підтвердив обізнаність управління банку в Житомирі та Києві про виділення вказаної квартири ОСОБА_2 та не надання їй згоди на той час на притизацію, та з огляду на тривалий строк користування квартирою, протягом якого банк не міг не цікавитися своєю власністю, суд вважає, що відсутні підстави і для поновлення банку строку звернення до суду з вимогою про визнання ордеру недійсним.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що володіння квартирою АДРЕСА_1 не було безтитульним, адже наявна правова підстава такого володіння ордер, тому відповідно відсутні правові підстави для задоволення і зустрічного позову.

Позивачем сплачено судовий збір в дохід держави в сумі 7684 грн. .

Відповідача було звільнено від сплати судового збору за подання зустрічного позову ухвалою Овруцького районного суду від 04.10.2019 на підставі ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» з врахуванням її річного доходу за попередній рік.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_14 , виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення та зустрічному позові ОСОБА_14 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець

Повне рішення виготовлено 12 липня 2021 року.