Справа №717/80/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.

за участі секретаря: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача Гребенюк О.С. подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ КБ „ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.08.2010 року у розмірі 31694 гривні 74 копійки станом на 06.12.2020. Судові витрати у розмірі 2270 гривень судовий збір.

ВСТАНОВИВ:

Відповідачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася та подала до суду у якій не визнає позов та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідачка подала до суду відзив у якому не визнає позов з тих підстав, що вважає виписку по рахунку неналежним доказом. Крім того, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що сторони домовились про розмір кредитного ліміту, розмір процентів, термін дії кредитного договору, строку повернення кредитних коштів, розміру неустойки, пені, штрафів за порушення зобов`язань. Відповідачка вважає, що до тіла кредиту безпідставно включено відсотки, штрафи та пені. ОСОБА_1 зазначила, що згідно виписки нею фактично використано 100048 гривень 43 копійки, а внесено на карткові рахунки 100471 гривню 93 копійки. Вважає безпідставним нарахування заборгованості за договорами „Страхуння кредитного ліміту. Також відповідачка вважає безпідставним списання коштів за користування сервісом „оплата частинами. Відповідачка просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі та застосувати до вимог позивача позовну давність.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. В поданому до суду клопотанні представник позивача просить розглянути справу без участі представника позивача.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та відповідачкою ОСОБА_1 11 серпня 2010 року був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, на виконання якого позивач відкрив відповідачці рахунок. Згідно даного договору відповідачка отримала кредит. Вказані обставини стверджуються копією анкети-заяви ОСОБА_1 , випискою по рахунку ОСОБА_1 станом на 09 грудня 2020 року. Анкета-заява підписана ОСОБА_1 і така обставина не заперечується відповідачкою. Виписка по рахунку ОСОБА_1 станом на 09 грудня 2020 року підписана представником позивача ОСОБА_2 .

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, зазначено, що відповідачка ознайомлена та згідна з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також надала згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Умови та Правили надання банківських послуг.

Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 31694 гривні 74 копійки, заборгованість за відсотками складає 11078 гривень 52 копійки.

Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ „ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 11 серпня 2010 року розмір та порядок нарахування відсотків не зазначений.

Позивач, обґрунтовуючи позов, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 серпня 2010 року, посилався на тарифи та Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови та правила надання банківських послуг, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо відсотків, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 серпня 2010 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків та пені.

Враховуючи наведене, суд вважає погашення за рахунок коштів сплачених відповідачкою відсотків та пені безпідставними. Суд також вважає безпідставним включення у суму заборгованості страхових платежів за договором „Страхування кредитного ліміту. Зокрема такий договір не наданий суду.

Разом з тим, відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернула позивачу основний борг в сумі 12457 гривень 90 копійок.

Зокрема згідно виписки за договором між позивачем та відповідачем станом на 09 грудня 2020 року, за період з 15 листопада 2012 року по 09 грудня 2020 року, відповідачкою внесено на рахунок 100 459 гривень 88 копійок. Відповідачкою було використано з цього рахунку 112917 гривень 78 копійок. Суд не враховує як використані, кошти, які зазначені у виписці як „проценти відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, „пеня, „списання відсотків за використання кредитного ліміту, „страховий платіж за договором „страхування кредитного ліміту. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували правомірність нарахування позивачем таких платежів і списання з рахунку відповідачки коштів у рахунок таких платежів. Разом з тим, суд вважає безпідставними заперечення відповідачки щодо правильності включення у заборгованість платежів за сервісом „оплата частинами за покупки. Зокрема відповідачка не надала суду доказів, які б підтверджували, що вона не здійснювала такі витрати із використанням наданої їй платіжної картки.

Різниця між сумою коштів, які використані відповідачкою та сумою коштів, які були внесені відповідачкою на відкритий їй позивачем рахунок, становить 12457 гривень 90 копійок.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід задовольнити частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача борг в сумі 12457 гривень 90 копійок.

Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 892 гривні 24 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими.

Суд також враховує, що така правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року по справі № 175/4576/14-ц.

Суд вважає безпідставним клопотання відповідачки про застування позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували термін внесення чергового платежу в рахунок погашення заборгованості. З виписки за договором між ОСОБА_1 та позивачем вбачається, що відповідачка востаннє поповнювала свою картку в терміналі самообслуговування 14 вересня 2018 року. Згідно до ст. 264 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Суд вважає, що внесення позивачкою коштів на свій рахунок відкритий за договором укладеним між сторонами свідчить про визнання нею свого боргу перед позивачем і таким чином перериває перебіг позовної давності.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 у справі „Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; п.570 рішення від 20.09.2011 у справі „ВАТ „Нафтова компанія „Юкос проти Росії).

Відповідачка не надала суду доказів, що укладений між сторонами договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачки повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, внаслідок чого право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачкою терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою обов`язку з повернення боргу за кредитним договором. Згідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 530, 549,550,551,553, 257, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке розташоване в м. Київ, вулиця Грушевського будинок 1Д, до ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК 12457 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 90 (дев`яносто) копійок заборгованості за кредитним договором та 892 (вісімсот дев`яносто дві) гривні 24 (двадцять чотири) копійки в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 23 березня 2021 року.

Суддя: