Справа № 459/2251/21
Провадження № 2/459/837/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року суддя Червоноградського міського суду Львівської області Отчак Н.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградське автотранспортне підприємство 14628» про стягнення середнього заробітку на час виконання обов`язків військової служби за контрактом, та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2021 р. позивач пред`явив позов до ТзДВ «Червоноградське АТП 14628» в якому просив стягнути з останнього у його користь 50 090,82 грн. середнього заробітку на час виконання обов`язків військової служби за контрактом та 20 000,00 грн. моральної шкоди. Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останій просить накласти арешт на майно ТзДВ «Червоноградське АТП 14628» в межах суми стягнення (72 640,82 грн.) до набрання законної сили рішенням по даній справі.

В обґрунтування вказаної заяви покликається на те, що підприємство відповідача перебуває на продажі, а власники (засновники) цього підприємства створили інше підприємство ТзДВ «АВ Червоноград». Ствердив, що відповідачем було відмовлено у неодноразових вимогах нарахувати та виплатити йому середній заробіток у відповідності до приписів ст. 119 КЗпП України, а також наявні фактичні дані щодо створення нового підприємства, тими ж засновниками (створення 22.12.2020 р.), в той час коли спірні правовідносини розпочались 05.06.2020 р.. За таких обставин вважає, що наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

23.07.2021 р. у відповідності до ч. 1 ст. 153, ст. 247 ЦПК України, суддею здійснено розгляд заяви без повідомлення учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення та ризик настання негативних наслідків у випадку незабезпечення позову випливає з фактичних обставин справи. Саме наявність таких сукупних обставин дає можливість вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 12.02.2020 р. по справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Саме посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення вказаної заяви.

За таких обставин, виходячи з обсягу поданих позивачем доказів, які на його думку підтверджують існування між стронами спору та відсутності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання судового рішення, слід дійти до висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно, оскільки позивачем не доведена відповідність та співмірність виду забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, який просить застосувати та таке подане без надання достатніх доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, узадоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 258, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити учасниками справи.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.07.2021 р.

Суддя: Н. Я. Отчак