Справа № 192/524/21
Провадження № 2/192/420/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання Первішко Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 15 559 гривень 16 копійок, суми сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1 292 гривні 60 копійок.
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 вересня 2019 року за участю автомобілів «AUDI», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «MITSUBISHI», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який є власником цього автомобіля, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) в м. Дніпро, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року винним у скоєнні ДТП визнаний ОСОБА_1 . На дату скоєння пригоди транспортний засіб «AUDI», номерний знак НОМЕР_1 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а заподіяна відповідачем шкода не була відшкодована потерпілій особі. Тому, 02 листопада 2019 року власник пошкодженого автомобіля «MITSUBISHI», номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 повідомив МТСБУ про подію та звернувся із заявою про виплату.
Оскільки ОСОБА_1 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому Моторне (транспортне) страхове бюро України 22 листопада 2019 року надало доручення ФОП ОСОБА_3 та відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 цього Закону 13 лютого 2020 року виплатило на користь власника автомобіля ОСОБА_2 на відшкодування спричинених збитків в результаті ДТП - 15 559 гривень 16 копійок, внаслідок чого у них виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, яке просили стягнути з відповідача.
Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача суму сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 копійок, 1 292 гривні 60 копійок вартість послуг щодо встановлення розміру збитку та збір документів.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 57), у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 58).
Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 42), звідки повістки про його виклик до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою) (а.с.52-53) в судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не надав.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Ухвалою від 13 липня 2021 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України).
Таким чином, постановою суду, яка не була оскаржена в апеляційному порядку відповідачем та набрала законної сили 16 жовтня 2019 року, було встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП 06 вересня 2019 року.
Під час розгляду справи було встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 , яким є ОСОБА_4 (а.с.10), а також особи, яка керувала вказаним транспортним засобом в момент ДТП не була застрахована.
В той же час цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MITSUBISHI LANCER», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу №АМ/5030075 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зі строком дії з 08 листопада 2018 року по 07 листопада 2019 року (а.с.14).
Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 68/11/19 від 18 січня 2020 року (а.с.25-27) розмір збитків, заподіяних автомобілю «MITSUBISHI LANCER», номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП становить 15 559 гривень 16 копійок (без ПДВ).
02 листопада 2019 року ОСОБА_2 , як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.12), та із заявою про виплату спричиненої пошкодженням автомобіля шкоди відповідно до ст.35, пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки власник та водій автомобіля «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 не мали полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.13).
Згідно наказу № 1797 від 13 лютого 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням № 989905 від 13 лютого 2020 року перерахувало на рахунок ОСОБА_2 , як власнику пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, 15 559 гривень 16 копійок на відшкодування заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди (а.с.21-23), про що в письмовій формі було повідомлено відповідача та запропоновано компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України понесені ним витрати (а.с.31,32,33-34).
Суд вважає, що спірні правовідносини регулюються ст. ст. 1166, 1187,1188 ЦК України відповідно до яких, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
З системного аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що обов`язок такого відшкодування покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вказані положення ЦК України кореспондуються з п.11 постанови ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.
Оскільки ОСОБА_1 було визнано винуватим у скоєнні ДТП, тому саме він повинен відповідати за завдану шкоду.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У судовому засіданні було встановлено, що наказ № 1797 від 13 лютого 2020 року було прийнято на підставі довідки № 1 від 06 лютого 2020 року (а.с.22) згідно якої відповідальність водія автомобіля «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 застрахована не була, що також підтверджується відповіддю від НПУ (а.с.8-11).
Згідно п.38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ч.1 ст.1191 ЦК України, Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування шкоди, завданої іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У зв`язку зі сплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого майна, а також у зв`язку з понесеними фактичними затратами на послуги оцінювача, до позивача, який здійснив ці виплати, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування.
Оскільки винною особою в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди постановою суду визнано саме відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ««AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги в порядку регресу на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 559 гривень 16 копійок та витрат на послуги оцінювача в сумі 1 292 гривні 60 копійок (а.с.19), оскільки Законом передбачено право зворотної вимоги (регресу) саме в межах фактичних затрат, а не лише в межах здійсненого страхового відшкодування, які в добровільному порядку на пропозицію позивача відшкодовані не були.
Тому, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законними і підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування та витрати на послуги оцінювача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 13 липня 2021 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина