Справа №345/2081/21
Провадження № 2/345/710/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , орган опіки і піклування - виконавчий комітет Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_4 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28.02.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, проте питання про місце проживання дочки не було вирішено, оскільки між позивачкою та відповідачем було досягнуто усної домовленості, що дочка буде проживати разом із позивачкою.

До розірвання шлюбу позивачка разом із чоловіком та дочкою були зареєстровані та проживали у батьків відповідача у АДРЕСА_1 . Проте у зв`язку із тим, що сторонам не вдалось створити міцної сім`ї, то в 2018 році позивачка повернулась проживати до своїх батьків в с. Підмихайля та разом з нею переїхала і їхня дочка. З того часу і по даний час дочка проживає разом із позивачкою в с. Підмихайля. У 2019 році дочка ОСОБА_4 почала відвідувати садок в с. Підмихайля.

Позивачка зазначає, що жодного спору з відповідачем щодо місця проживання дитини спочатку не виникало. Проте, з часом відносини почали погіршуватися, відповідач приїжджав до дочки, брав її на декілька годин чи цілий день, проте повертав доньку через декілька днів. Декілька разів, коли позивач їздила на тимчасові заробітки за кордон, відповідач теж приїжджав та забирав дочку на тривалий період.

На початку 2021 року позивачка остаточно зрозуміла, що у них з відповідачем існує спір з приводу місця проживання дитини. Так, у квітні 2021 року позивачка зареєструвала своє місце проживання по АДРЕСА_2 , проте зареєструвати місце проживання дитини так і не змогла, оскільки ОСОБА_3 своєї згоди, як батько, не дав. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визначити місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 разом із нею, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять його задоволити і визначити місце проживання малолітньої дочки разом з позивачкою, адже під час розірвання шлюбу це питання не було вирішено. Наголосили, що дитина більшість часу фактично проживає біля матері в с. Підмихайля, де відвідує дитячий садок і в подальшому буде ходити в школу. Позивачка задля матеріального забезпечення дочки змушена іноді виїжджати на сезонні роботи за кордон і в цей час дочка залишається з її батьками. В той же час позивачка не заперечує, щоб дитина на час її відсутності проживала з батьком.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову з тих підстав, що позивачка на тривалий час виїжджає за межі України на роботу і в цей час дочка проживає разом з ним в с. Довге Калуське, адже батьки позивачки хворі і не можуть належним чином доглядати за дитиною. Він не має постійного місця роботи і відлучається за межі постійного місця проживання максимум на три дні. В той же час він визнає, що коли позивачка знаходиться на території України, то їхня спільна дочка проживає разом з матір`ю в с. Підмихайля. Там дитина відвідувала дитячий садок. Він не заперечує, щоб дитина і надалі відвідувала цей дошкільний навчальний заклад, а в подальшому навчалась в школі в с. Підмихайля, але проти того, щоб змінювати місце реєстрації дочки.

Представник органу опіки та піклування подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 року (а.с.6). В період шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, сьомою-дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100).

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Матеріалами справи встановлено, що згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 22.04.2021 року (а.с.11) ОСОБА_1 , 1994 р.н., дійсно проживає в АДРЕСА_2 , виховує та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_4 , 2016 року народження, яка проживає біля матері, але не зареєстрована.

Із характеристики, виданої Підмихайлівським ліцеєм (а.с. 12) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує дошкільний підрозділ-ЗДО Підмихайлівського ліцею з 2019 року; ОСОБА_4 виховується у неповній сім`ї, дитина прив`язана до мами ОСОБА_1 , яка проводить з дочкою весь час, займається вихованням дитини; мама матеріально забезпечена, ОСОБА_4 має все необхідне для життя та ігрової діяльності; приводить і забирає дівчинку із садочка тільки мама.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новицької сільської ради Івано-Франківської області від 08.04.2021 року (а.с. 10), виконавчий комітет вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, не надав суду жодних доказів щодо створення належних умов для проживання дочки. Натомість в судовому засіданні відповідач по суті не заперечив, щоб дочка фактично проживала із позивачкою в с.Підмихайля, відвідувала садочок в с. Підмихайля та згодом пішла до школи в даному населеному пункті. Відповідач фактично заперечував не щодо визначення місця проживання дочки разом із матір`ю, а щодо зміни її місця реєстрації.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто реєстрація місця проживання - це спосіб повідомлення держави про місце проживання особи, і, відповідно, є похідною від місця фактичного проживання особи.

Проживання дитини разом з матір`ю визначає дитині спокійне і стійке для неї середовище, перебування разом з особами до яких вона звикла, та почуває себе психологічно спокійно та комфортно. Тому і питання реєстрації місця проживання дитини повинна відповідати зазначеним вище критеріям та бути однозначно юридично визначеним для дитини.

Покликання відповідача, що позивачка на тривалий час виїжджає за межі України, що унеможливлює визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю, спростовується інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 43). Так, з наявної інформації вбачається, що позивачка виїжджала за кордон лише на сезонні роботи, в сукупності не більше, ніж 3 місяці на рік, що не впливає на визначення постійного місця проживання дитини.

Тому, враховуючи вік неповнолітньої дочки, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, на даний час проживання дочки з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також, що в інтересах дитини є турбота та підтримка саме з боку матері, враховуючи сталість соціальних зв`язків малолітньої дочки з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення нею для дочки необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, відсутність негативного впливу на її виховання і розвиток, а також висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що відповідач не обмежений у своєму праві на спілкування з дочкою, прояві турботи відносно дитини, участі у її вихованні та може реалізувати свої права, шляхом домовленості з позивачкою щодо встановлення часу спілкування з дочкою або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати (а.с. 5).

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 157, 161,171 СК України, керуючись ст.ст.13, 81, 109, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , 908,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.08.2021 року.

Суддя