Справа № 159/5025/20 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/182/21 Категорія: 76 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що з 01 вересня 1990 року по 01 вересня 2020 року працювала вчителем початкових класів у Загальноосвітній школі І-ІІІ ступеня № 19 м. Ковеля, яка рішенням Ковельської міської ради Волинської області від 25 червня 2020 року була перейменована на Ліцей № 10 м. Ковеля Волинської області.

18 травня 2020 року на підставі «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про повну загальну середню освіту» з нею було укладено строковий трудовий договір на один рік, а саме з 01 липня 202 року по 30 червня 2021 року.

29 травня 2020 року наказом № 99 директора школи у зв`язку із зміною істотних умов праці, без отримання попередньої згоди працівника, з 01 вересня 2020 року її було переведено з посади учителя початкових класів на посаду вихователя групи продовженого дня у вказаному навчальному закладі.

Також позивач зазначала, що наказом № 116-к/тр від 01 вересня 2020 року про припинення строкового трудового договору, у зв`язку із відмовою у продовженні роботи в нових умовах - на посаді вихователя ГПД, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України її було звільнено з роботи. Копія наказу їй була надіслана роботодавцем по пошті і нею отримана 10 вересня 2020 року. Трудову книжку адміністрація ліцею їй видала 11 вересня 2020 року.

Наказом від 28 вересня 2020 року 164-к/тр було внесено зміни в наказ про її звільнення від 01 вересня 2020 року № 116-к/тр про виплату їй вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Вважаючи свої трудові права порушеними, звільнення з роботи незаконним, що завдало їй моральних страждань, позивач просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 15000 грн відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи рішення незаконним і необґрунтованим ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невірність зроблених ним висновків, неправильне застосування норм матеріального права, просила оскаржуване рішення суду в частині відмови у поновленні її на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дано жодної оцінки тому факту, що вона наказом відповідача від 29 травня 2020 року, без її згоди, була переведена на посаду вихователя групи продовженого дня. Крім того, на її думку, суд помилково вважав, що роботодавцем її було переміщено у межах однієї професії із посади вчителя початкових класів навчального закладу на посаду вихователя групи продовженого дня і це не потребувало згоди працівника. Разом з тим, суд дійшов висновку, що переміщення її на посаду вихователя групи продовженого дня, було викликано зміною істотних умов праці, про що вона адміністрацією навчального закладу була повідомлена завчасно, однак свою згоду працювати у нових умовах не дала, а тому була звільнена з роботи на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України цілком законно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Ліцей № 10 м. Ковеля Волинської області, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив відмовити у задоволенні скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди позивачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у навчальному закладі, яким є відповідач виникла об`єктивна необхідність для зміни істотних умов праці щодо посади, яку займала позивач, про що останньою було повідомлено завчасно, однак згоду на роботу у нових умовах вона не дала, а тому цілком підставно була звільнена з роботи за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала в загальноосвітній школі І-ІІІ ступеня № 10 м. Ковеля, на даний час Ліцей № 10 м. Ковеля Волинської області, на посаді вчителя початкових класів з 01 вересня 1990 року. Наказом № 58-а/тр від 18 травня 2020 року, на виконання вимог зміни до Закону України «Про повну загальну середню освіту», з нею як вчителем початкових класів було укладено строковий трудовий договір на період з 01 липня 202о року по 20 червня 2021 року.

29 травня 2020 року, без отримання попередньої згоди позивача, директором ліцею було винесено наказ № 99 «Про зміну істотних умов праці», у якому зазначено, що з 01 вересня 2020 року, відповідно зо ст. 32 КЗпП України, змінено істотні умови праці і переведено учителя початкових класів ОСОБА_1 на посаду вихователя групи продовженого дня.

Згідно наявних у матеріалах справи: відповіді управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради від 29 вересня 2020 року № 1-28/193, наказу № 115 к/рт директора Ліцей № 10 м. Ковеля Волинської області від 01 вересня 2020 року про затвердження штатного розпису кількість перших класів та кількість вчителі початкових класів в 2020 - 2021 навчальному році у даному навчальному закладі, у порівнянні з попереднім навчальним роком, залишилась без змін, що свідчить про відсутність змін в організації виробництва і праці, які б слугували підставою для зміни істотних умов праці, передбачених строковим трудовим договором укладеним з позивачем ОСОБА_1 .

Як убачається з протоколу засідання адміністрації Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області, проведеною з участю представників управління освіти виконавчого комітету Ковльської міської ради 28 серпня 2020 року, на цьому засіданні позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з письмовим повідомленням № 1-28/130 від 01 червня 2020 року директора навчального закладу про заплановані зміни істотних умов праці щодо укладеного з нею строкового трудового договору та з пропозицією продовжувати роботу в нових умовах з 01 вересня 2020 року на посаді вихователя групи продовженого дня.

Згідно акту складеного адміністрацією навчального закладу з участю головного спеціаліста управління освіти виконкому Ковельської міської ради та підписаного членами комісії від 01 вересня 2020 року, позивач ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі по Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області про переведення її з посади вчителя початкових класів на посаду вихователя ГПД та ознайомлення з посадовою інструкцією вихователя групи продовженого дня.

З приєднаних до матеріалів справи посадових інструкцій учителя початкових класів, вихователя групи продовженого дня, затверджених директором Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області, у яких закріплено основні положення та вимоги до професії, слідує, що це є дві різні посади, а тому перевід працівника з однієї посади на іншу потребує обов`язкову згоду працівника і не може вважатися переміщенням, що можливе з ініціативи самого роботодавця.

Крім того встановлено, що наказом директора Ліцею № 116-к/тр від 01 вересня 2020 року про припинення строкового трудового договору ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року було звільнено з посади вчителя початкових класів, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою у продовженні роботи в нових умовах на посаді вихователя ГПД. Наказом № 164 к/тр від 28 вересня 2020 року в зазначений наказ були внесені зміни, а саме доповнено його записом про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Із зазначеним наказом про звільнення з роботи ОСОБА_1 була ознайомлена 02 вересня 2020 року, а 03 вересня 2020 року його копія була їй надіслана відповідачем рекомендованим листом та отримана нею 10 вересня 2020 року, що підтверджується повідомленням Укрпошти. Трудову книжку позивач отримала 11 вересня 2020 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Таким чином, до зміни істотних умов праці відноситься: зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних і соціальних показників, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов.

Із аналізу частини третьої статті 32 КЗпП України слідує, що у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад він має попередити працівника про це не пізніше, ніж за два місяці. Попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці, роботодавець має чітко зазначити, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попереджені дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік. Зокрема, тлумачення того, що може бути підставою для зміни істотних умов праці наведено в пунктах 10, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів», відповідно до яких припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження.

Нормою частини третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що зміна істотних умов праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу тощо, щодо посади, яку займає працівник, і про зміну яких він повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність зміни в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, роботодавець не має права змінити істотні умови праці.

Наведені норми матеріального права та встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини свідчать про те, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у навчальному закладі, яким є відповідач, мали місце зміни істотних умов праці, про які позивач була повідомлена завчасно - за два місяці, а оскільки відмовилась працювати у нових умовах, то цілком правомірно, з додержанням усіх гарантій, була звільнена з роботи.

Однак, наявні в матеріалах справи докази, досліджені апеляційним судом, свідчать про те, що про необхідність переводу з посади вчителя початкових класів на посаду вихователя групи продовженого дня, які є цілком різними посадами, відмінними між собою за функціональними обов`язками працівника та вимогами його кваліфікації, позивач ОСОБА_1 була повідомлена з порушенням встановленого законом двомісячного строку.

Крім того, як було встановлено апеляційним судом жодних змін в організації навчального процесу відповідачем не введено, зменшення кількості у 2020 та 2021 навчальному році перших класів і як наслідок зменшення кількості посад - вчителів початкових класів у Ліцеї № 10 м. Ковеля Волинської області, що могло бути підставою для зміни істотних умов праці позивача не відбулося.

За таких обставин, на думку колегії суддів, відповідач не мав права для змін істотних умов праці позивача ОСОБА_1 . Отже, звільнення її з роботи на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України не можна вважати законним, а тому вона підлягає поновленню на посаді вчителя початкових класів.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України у разі ухвалення рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно довідки про доходи від 22 лютого 2021 року № 98, виданої Управлінням освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 вчителя початкових класів Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області на час звільнення з роботи складає 571 грн 11 коп.

Так як, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі, то на її користь стягується з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 01 вересня 2020 року по 09 березня 2021 року, який з урахуванням кількості робочих днів за цей період - 131 становить 74815 грн 41 коп. (131 * 571 грн 11 коп.).

Зважаючи на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права, що полягає у неправильному тлумаченні закону, прийняте ним рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині, то слід змінити розподіл судових витрат, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2522 грн 40 коп. від сплати якого, ураховуючи зміст позовних вимог, позивач була звільнена при поданні позовної заяви.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у скасуванні наказу Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області від 01 вересня 2020 року № 116-к/тр про припинення строкового трудового договору, і поновленні її на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Наказ Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області від 01 вересня 2020 року № 116-к/тр про припинення строкового трудового договору, звільнення з роботи ОСОБА_1 скасувати.

Поновити ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року на посаді вчителя початкових класів Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області.

Стягнути з Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2020 року по 09 березня 2021 року в сумі 74815 (сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн 41 коп. без урахування податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області в дохід держави судовий збір у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за один місяць в сумі 12278 (дванадцяти тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 87 коп. допустити до негайного виконання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді