Постанова

Іменем України

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 824/181/20

провадження № 61-1401ав21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М.,

при секретарі судового засідання - Казанник М. М.

за участю представника учасника справи - сторони арбітражного спору:

позивача - Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) - Вініченка М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в складі судді Олійника В. І. в справі за заявою Commexim Group a.s. (Чеська Республіка), поданою адвокатом Вініченком Микитою Віталійовичем, про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року в справі № 182/2019 за позовом Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У жовтні 2020 року Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) звернулося до Київського апеляційного суду з заявою, в якій просило визнати та надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року зі змінами, внесеними рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2020 pоку, в справі № 182/2019 про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь CommeximGroup a.s. 68 003,78 дол. США заборгованості за поставлений товар, 5 317,34 дол. США - 3% річних, 400 дол. США у відшкодування витрат на правову допомогу та 3 363,96 дол. США у відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього - 77 085,08 дол. США, та видати виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення.

Заява мотивована тим, що 09 січня 2016 року Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) і ПАТ «Енергомашспецсталь» уклали контракт купівлі-продажу № 3/2016, відповідно до пункту 1.1 якого позивач прийняв на себе зобов`язання поставити, а відповідач - прийняти й оплатити товар, вказаний в додатках до Контракту.

Указував, що на виконання умов контракту позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 192 601,96 дол. США, який був оплачений ПАТ «Енергомашспецсталь» лише частково: в розмірі 1 085 266,73 дол. США.

На підставі арбітражного застереження, передбаченого пунктами 16.1, 16.2 контракту, Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовом до ПАТ «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості за поставлений товар.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті України в складі одноособового арбітра Климчука А. В. від 29 серпня 2020 року в справі №182/2019 з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) стягнуто заборгованість за поставлений товар у розмірі 68 003,78 дол. США, 3% річних в розмірі 5 317,34 дол. США, відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 400 дол. США та відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору в розмірі 3 363,96 дол. США, а всього - 77 085,08 дол. США.

Оскільки боржник відмовляється добровільно виконати арбітражне рішення, Commexim Group a.s. (Чеська Республіка)змушене звернутися до суду із заявою про визнання та надання дозволу на його виконання в порядку статті 474 ЦПК України.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду як суду першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року заяву задоволено:

- визнано і наданодозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року в справі № 182/2019 зі змінами, внесеними рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2020 pоку, про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь Commexim Group a.s. 68 003,78 дол. США заборгованості за поставлений товар, 5 317,34 дол. США - 3% річних, 400 дол. США у відшкодування витрат на правову допомогу та 3 363,96 дол. США у відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 77 085,08 дол. США;

- видано виконавчий лист про примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року по справі № 182/2019 зі змінами, внесеними рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2020 pоку.

Задовольняючи вимоги заяви, апеляційний суд виходив із того, що стягувачем дотримано вимоги процесуального закону України щодо строків звернення із заявою та вимог Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року щодо переліку документів, які повинні подаватися одночасно з такою заявою.

Не встановивши передбачених статтею 478 ЦПК України підстав для відмови в задоволенні заяви, Київський апеляційний суд зробив висновок про наявність підстав для визнання й надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року в справі № 182/2019 зі змінами, внесеними рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2020 pоку, з видачею виконавчого листа стягувачеві.

Аргументи учасників справи

26 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла апеляційна скарга ПАТ «Енергомашспецсталь», в якій боржник просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви Commexim Group a.s., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що арбітражне застереження, наявне в пунктах 16.1, 16.2 контракту, не містить в собі всіх установлених законом істотних умов, зокрема переліку спорів, які входять до компетенції арбітражного суду, із зазначенням характеру та предмета таких спорів. З огляду на викладене боржник вважає, що рішення МКАС при ТПП України від 29 серпня 2020 року прийняте за відсутності компетенції арбітражу на розгляд справи № 182/2019 року.

Зазначає, що рішення МКАС при ТПП України від 29 серпня 2020 року в справі № 182/2019 року суперечить публічному порядку України, оскільки порушує принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

У лютому 2021 року Commexim Group a.s. подало відзив на апеляційну скаргу, підписаний адвокатом Вініченком М. В., в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що норми Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та регламент МКАС при ТПП України не містять вимог про включення до арбітражної угоди чіткого переліку спорів із зазначенням їх характеру та предмета. При цьому арбітражне застереження, погоджене сторонами в контракті, містить вказівку щодо передачі на розгляд арбітражу всіх спорів, які виникають з контракту.

Указує, що боржником не надано доказів того, що прийняте МКАС при ТПП України рішення суперечить публічному порядку України.

В судовому засіданні представник Commexim Group a.s.заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ПАТ «Енергомашспецсталь», будучи належним чином та завчасно (09 березня 2021 року) повідомленим про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, представника в судове засідання не направило, причини неявки суду не повідомило та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталося, в зв`язку з чим суд уважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 09 січня 2016 року Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) і ПАТ «Енергомашспецсталь» уклали контракт купівлі-продажу № 3/2016, відповідно до пункту 1.1 якого позивач прийняв на себе зобов`язання поставити, а відповідач - прийняти й оплатити товар, вказаний в додатках до Контракту.

На виконання умов контракту купівлі-продажу №3/2016 від 09 січня 2016 року Commexim Group a.s.поставило ПАТ «Енергомашспецсталь» товар на загальну суму 1 192 601,96 дол. США, однак, зобов`язання по оплаті поставленого товару, передбачені пунктом 13.1 контракту, відповідач виконав не в повномуобсязі: поставлений товар оплачений частково врозмірі 1 085 266,73 дол. США.

У пунктах 16.1, 16.2 контракту передбачено, що всі спори, що виникають у зв`язку з цим контрактом, включаючи будь-яке питання, що стосується його укладення, дійсності або припинення, будуть передаватися на розгляд та остаточне вирішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України відповідно до його Регламенту. Арбітражний суд складається з одного арбітра. Місце проведення засідань арбітражного суду - м. Київ. Мова арбітражного розгляду - російська.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті України в складі одноособового арбітра Климчука А. В. від 29 серпня 2020 року в справі №182/2019 з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) стягнуто заборгованість за поставлений товар в розмірі 68 003,78 дол. США, 3% річних в розмірі 5 317,34 дол. США, відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 400 дол. США та відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору в розмірі 3 363,96 дол. США, а всього - 77 085,08 дол. США.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України в складі одноособового арбітра Климчука А. В. від 18 вересня 2020 рокувнесено виправлення в рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року в справі №182/2019 участині зазначення валюти відшкодування витрат на правову допомогу.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін в судовому засіданні, з`ясувавши обставини справи та здійснивши їх перевірку доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року - залишенню без змін з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року в справі № 761/41709/17 (провадження № 61-47280св18) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви».

Відповідно до статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: a) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або c) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

У статті 478 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тлумачення статті 478 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви.

Посилаючись на підпункт «в» пункту 1 частини першої статті 478 ЦПК України як на підставу для відмови в задоволенні заяви Commexim Group a.s. (Чеська Республіка), боржник зазначав, що укладене сторонами арбітражне застереження не містить усіх істотних умов та є недійсним за законодавством України, що обумовлює відсутність у МКАС при ТПП України компетенції на розгляд справи № 182/2019.

У частині першій статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що «арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».

Суд першої інстанції встановив, що арбітражною угодою між сторонами є пункти 16.1, 16.2 контракту купівлі-продажу №3/2016 від 09 січня 2016 року, укладеного між сторонами, якими передбачено, що всі спори, що виникають у зв`язку з цим контрактом, включаючи будь-яке питання, що стосується його укладення, дійсності або припинення, будуть передаватися на розгляд та остаточне вирішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України відповідно до його Регламенту. Арбітражний суд складається з одного арбітра. Місце проведення засідань арбітражного суду - м. Київ. Мова арбітражного розгляду - російська.

Вказане арбітражне застереження містить усі необхідні істотні умови, в тому числі визначення арбітражної установи, підстави передачі спору на арбітраж, порядок розгляду справи, кількість арбітрів, місце та мову проведення арбітражного розгляду.

Положеннями Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та регламентом МКАС при ТПП України не передбачено обов`язку сторін арбітражної угоди визначати конкретний перелік спорів, які підлягають передачі на розгляд арбітражу. Навпаки, частиною першою статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено право сторін передати до арбітражу всі спори, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ПАТ «Енергомашспецсталь» у встановленому законом порядку не оспорювало дійсність арбітражної угоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року в справі № 761/39565/17 (провадження № 61-5333св19) зроблено висновок про те, що «застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави. Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів. У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах. Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти».

Посилаючись на те, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року в справі № 182/2019 суперечить публічному порядку України в частині порушення принципу рівності учасників судового розгляду перед законом і судом, боржник не надав суду доказів указаної обставини.

Встановивши, що Commexim Group a.s. (Чеська Республіка) звернулося із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 серпня 2020 року, яке набрало законної сили,в межах встановленого законом строку, заявником до заяви долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 476 ЦПК України, та відсутність передбачених законом підстав для відмови в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність визнання та надання дозволу на виконання вказаного арбітражного рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржену ухвалу без змін, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 24, 259, 268, 367, 375, 382 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Повний текст постанови Верховного Суду складено 22 березня 2021 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук