Провадження № 2/686/924/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

В складі

головуючого судді Приступи Д.І.,

секретарів Медвідь М.В., Мельничук О.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

встановив:

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ..

На обгрунтування своїх позовних вимог вказує, що з січня 2004 року по 29 серпня 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .. За період з 2004 року по 29 серпня 2015 року відносини між нею та ОСОБА_2 складалися з наступного: ОСОБА_2 допомагав їй у веденні бізнесу, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були оформлені як ФОПи , товар під реалізацію оформлявся на неї, найманим працівникам вона платила заробітну плату, ведення податкової звітності та сплату відрахувань були покладені на неї. Також позивачка вказує, що у них народилась спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на думку ОСОБА_1 також свідчить про наявність сімейних відносин.

В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити.

Відповідачі та їх повноважні представники, представник третьої особи проти позовних вимог заперечували, вказували на їх безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, су приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог та в необхідності відмови в позові.

Позивачка звертаючись до суду, вказує, що з січня 2004 року по 29 серпня 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 та просить втановити відповідний факт проживання однією сім`єю.

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Аналізуючи покази свідків, суд приходить до висновку про те, що жоден свідок зі сторони позивача під час їх допиту в суді, не вказав будь-яких обставин, які б свідчили про наявність сімейних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Жоден свідок не вказав про те, що йому особисто відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в період з 2004 року по серпень 2015 р. Жодному свідку не відомо взагалі про їх спільне проживання. Деякі свідки вказують на те, що у позивачки та відповідача був нібито спільний бізнес, в період 1997-1999 років. Інші взагалі вказують, що знайомі з даними особами з 2008-2010 року, і те що їм відомо, їм відомо зі слів ОСОБА_1 , особисто вони очевидцями будь-яких подій в житті ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не були.

Отже, жоден свідок зі сторони позивачки, об`єктивно не підтвердив обставини на які позивачка посилається в позові,

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживали однією сім`єю в розумінні ст. З СК України, підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 74 СК України відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Аналогічні положення закріплені у ч. 2 ст. 16 Загальної декларації прав людини, яка Прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, згідно якої, шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

У постанові КЦС/ВС від 06.04.2020 справа № 738/1452/17 суд прийшов до висновку, що показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а наявність у сторін спільної дитини лише свідчить про те, що сторони мали відносини як чоловік та жінка, проте не свідчить про утворення родини та спільного побуту.

У справі № 588/350/15 КЦС/ВС в постанові від 15.08.2019 р. сформулював правову позицію згідно якої, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012-2014 років коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно висновку ВС/КЦС викладеного у постанові від. 19.03.2020 р. в справі №303/2865/17 факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Окрім того, на думку суду відносини між підприємцями, про які вказує ОСОБА_1 взагалі не притаманні сімейним відносинам як таким та не можуть вважатися сімейними відносинами в розумінні Сімейного Кодексу України, а допомога ОСОБА_2 . ОСОБА_1 у веденні бізнесу не свідчить про спільне життя, спільний побут та спільні права і обов`язки.

Позивачка не довела обставин спільного проживання, як вели спільний побут, які мали спільні права та обов`язки по відношенню один до одного та інше.

Такі обставини, які наведені позивачем в позові не свідчать про наявність сімейних відносин між позивачем та відповідачем.

З вищевикладеного вбачається, що позивачка не довела, а матеріали справи не містять доказів того, що вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_8 з січня 2004 року по 29 серпня 2015 р.

Керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354ЦПК України,

вирішив:

В позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2021 року.

Суддя: Д.І.Приступа