Провадження № 2/643/2286/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Олійника О.О.,

за участю секретаря судового засідання Свешнікової О.О.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд змінити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення ОСОБА_1 кімнату площею 16,7 кв. м., а кімнату площею 10,3 кв.м. виділити у користування ОСОБА_2 . Залишити у спільному користуванні кімнату площею 15,6 кв.м. у спільному користуванні сторін.

В обґрунтування позову посилався на те, що йому - ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Позивачу належить Ѕ частина квартири, відповідачці ОСОБА_2 також належить Ѕ частина квартири. Постановою від 17 квітня 2020 року Харківський апеляційний суд встановив порядок користування квартирою шляхом виділення жилої кімнати площею 10,3 кв. м. у користування позивачу та виділив у користування відповідачці кімнату площею 15,6 кв. м. та кімнату площею 16,7 кв. м. Місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишив у спільному користуванні сторін. Такий порядок користування порушує законні житлові права позивача. Оскільки спірна квартира має житлову площу - 42,6 м2, тобто, на кожного співвласника припадає по 21,3 м2. Позивач не може вільно користуватися належною йому житловою площею у його квартирі, так як відповідачка зайняла більшу частину квартири. Так, згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартира обладнана двома ізольованими кімнатами: 2-я кімната площею 10,3 кв.м. цифра 6 та 3-я кімната площею 16,7 кв. м. цифра 7 , що надає можливість кожній зі сторін виділити відокремлену частину квартири із самостійним виходом. З урахуванням викладено, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 року провадження у справі відкрито та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

12.02.2021 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкові від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті на 08 липня 2021 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 до початку судового розгляду подав заяву про зменшення позовних вимог в якій просить суд змінити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення ОСОБА_1 кімнати площею 10,3 кв. м., а кімнату площею 16,7 кв. м. виділити у користування ОСОБА_2 ; залишити кімнату площею 15.6 кв.м. (їдальня), лоджию, кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні. Просив суд задовольнити позов з урахуванням зменшення позовних вимог

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог з урахуванням їх зменшення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 по Ѕ частині кожному.

Згідно з технічним паспортом від 22 лютого 2000 року квартира АДРЕСА_2 складається з: кімнати - 15,6 кв. м, кімнати - 10,3 кв. м, кімнати - 16,7 кв. м., коридору 7,2 кв. м, ванної кімнати 5,0 кв. м, кухні 8,7 кв. м, санвузла 1,1 кв. м.

Оскільки порядок користування квартирою, встановлений Постановою Харківського апеляційного суду від 17.04.2020 року № 122 в будинку АДРЕСА_3 шляхом виділення жилої кімнати площею 10,3 кв. м у користування ОСОБА_1 . Виділено у користування ОСОБА_2 кімнату площею 15,6 кв. м та кімнату площею 16,7 кв. м. Місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишено у спільному користуванні сторін, на сьогоднішній день порушує житлові права позивача, через те, що він не може користуватися їдальнею площею 15,6 кв.м., він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених закономі загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 521/18161/15ц та від 11 лютого 2019 року№ 712/1936/16 ц.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Квартира, яка є спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Наявність окремої ізольованої кімнати є обов`язковою умовою лише при виділі в натурі частки співвласників. Якщо виділ частки в натурі неможливий з технічних причин, тоді встановлюється порядок користування житлом незалежно від наявності чи відсутності окремих ізольованих кімнат, оскільки право власності є непорушним і при рівних умовах (частках) один із співвласників не може мати більше прав на спільне майно ніж інші співвласники.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу користування квартирою підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263,267,279ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу користування квартирою - задовольнити.

Змінити спосіб користування квартирою, встановивши наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом виділення житлової кімнати площею 10,3 кв.м. у користування ОСОБА_1 . Виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,7 кв. м.

Кімнату площею 15,6 кв.м. (їдальня), лоджію, кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити у спільному користуванні сторін.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 908 гривень стягнути з відповідача на користь позивача.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , Адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , Адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2021 року.

Суддя - О.О. Олійник