Справа №428/6519/21
Провадження №6/428/200/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Голуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гаврюсєва Михайла Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , -

встановив:

Старший державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гаврюсєв Михайло Сергійович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Боржник не має у власності нерухомого або рухомого майна, не працює та не отримує пенсію, коштів на його банківських рахунках недостатньо для виконання рішення суду.

Заявник до суду не з`явився, надав до суду заву, в якій просив розглянути подання без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №61635512.

25.03.2020 року було відкрито виконавче провадження №61635512 щодо примусового виконання вимоги Головного управління ДПС у Луганській області від 06.11.2019 року №Ф-52684-52У про сплату недоїмки в розмірі 26539,26 грн.

25.03.2020 року державний виконавець направив ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виклик №23858 з вимогою з`явитись до виконавця 30.03.2020 року.

27.03.2020 року державний виконавець здійснив вихід за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання боржника, проте двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан не виявилось можливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень органів доходів і зборів щодо інформування органів доходів і зборів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких органами доходів і зборів було виявлено порушення митних правил.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Зі змісту подання та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем вчинялись заходи, спрямовані на примусове виконання вимоги фіскального органу про стягнення недоїмки.

Проте при цьому не було доведено вини боржника в ухиленні від її виконання.

Суду не було надано доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та отримав копію постанови, а також доказів того, що він отримав виклик державного виконавця та будучи достовірно обізнаним про необхідність явки до виконавчої служби, навмисно не з`явився.

За таких обставин суд приходить до висновку, що факт навмисного та свідомого невиконання зазначених обов`язків боржником не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні належними та достатніми доказами.

Також суд враховує, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Проте згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з урахуванням всіх обставин, які свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Суд вважає, що подання взагалі не містить доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань у виконавчому провадженні №61635512, тобто відсутні умисні винні дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Суд вважає, що сама по собі неможливість провести державним виконавцем перевірку майнового стану боржника не є беззаперечною підставою для застосування щодо нього обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, за встановлених по справі обставин застосування такого обмеження щодо боржника не буде відповідати критеріям законності, переслідувати легітимну мету, що передбачено у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції і перебувати у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, бути пропорційним меті його застосування, як це неодноразово зазначалось у рішеннях Європейського суду з прав людини.

За таких обставин суд не вбачає законних підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що має наслідком відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 353-355, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВив:

Подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гаврюсєва Михайла Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова