Справа № 628/1203/17
Провадження № 2-п/638/92/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

представника третьої особи Сайченко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.01.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановив:

23.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.01.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Свою заявою обґрунтовує тим, що не знала про розгляд справи судом, постійно знаходилася на лікуванні, судових повісток не отримувала, з чоловіком збереглися хороші взаємовідносини, на момент розгляду справи сторони не проживали разом через лікування відповідача.

У судовому засіданні представник третьої особи заперечувала проти задоволення заяви та просила залишити заочне рішення без змін, представник відповідача не з`явився, надав клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку із перебуванням у відпустці.

Щодо клопотання представник відповідача про відкладення слухання справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названої Конвенції і Кодексу.

Крім, того як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі Тойшлер проти Германії (Тeuschler v. Germany).

Так, у судові засідання, призначені на 12.05.2021 року, 02.06.2021 року відповідач та його представник не з`явились, надавши суду клопотання про відкладення слухання справи.

Разом з тим, враховуючи строки розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду, надходження заяви до суду 23.09.2020 року, суд вважає за можливе розглянути заяву без участі відповідача та її представника за наявних у справі доказів та заяв з процесуальних питань.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника третьої особи, прийшов до наступного.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року провадження у справі закрито у зв`язку зі смертю позивача.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року та ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

У вищевказаній постанові зазначено Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування заочного рішення від 26 січня 2018 року, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що питання про скасування заочного рішення вирішено після смерті позивача. При цьому на час смерті позивач перебував у іншому зареєстрованому шлюбі. Також з матеріалів справи убачається, що відповідачці було достеменно відомо про наявність справи про розірвання шлюбу ще у 2017 році. Крім того судом не прийнято до уваги при розгляді заяви про скасування заочного рішення про розірвання шлюбу між сторонами, що позивач у справі помер, а тому неможливим є ухвалення іншого рішення по суті спору, зважаючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Спір між сторонами виник з приводу особистих немайнових відносин, і відновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах Сімейного Кодексу України. Суд першої інстанції не врахував, що скасування рішення суду через значний проміжок часу (через два роки) після реєстрації шлюбу позивача з іншою особою, та після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини. Судом не перевірено дійсних підстав та обставин подання відповідачкою заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року та того, чи буде у такому разі її задоволення виправданим, і відповідатиме вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, при наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом двох років і до смерті позивача, суд першої інстанції надав перевагу зазначеним процесуальним порушенням, не врахувавши, що в такому випадку порушуються принцип правової визначеності та права інших осіб.

Відповідно до ч.2,3 ст.284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом-встановлюються судом.

Згідно ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.

За змістом ст.127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути поновлений судом за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення, про що суд постановляє ухвалу.

Копія заочного рішення повернулась до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про поважність пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а відтак строк визначений ст.284 ЦПК України підлягає поновленню.

Частиною 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з?явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області відповідач значиться зареєстрованою у АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.04.2019 року зареєстровано шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась ОСОБА_4 . Згідно копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.07.2017 року відповідач звернулася до Куп`янського міськрайонного судуХарківської області із заявою про направлення справи про розірвання шлюбу за підсудністю до суду за фактичним місцем мешкання.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).

Таким чином доводи відповідача про необізнаність щодо судового спору спростовуються її особистою заявою від 07.07.2017 року.

При цьому, відповідач, достеменно знаючи про перебування на розгляді у суді цивільної справи № 628/1203/17, у судові засідання не з`являлась, причин неявки не повідомляла, клопотань про відкладення слухання справи не подавала.

Таким чином, судом здійснені всі передбачені законодавством засоби належного сповіщення відповідача.

Що стосується доводів відповідача по суті позовних вимог та наявності доказів, які мають істотне значення по справі, суд зазначає наступне.

При ухваленні заочного рішення в справі судом дотримано всіх вимог, необхідних для заочного розгляду справи: неявка відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача в судове засідання; згода позивача на заочний розгляд справи, про що є заява представника.

Посилання відповідача на наявність заперечень, які унеможливлють заочний розгляд справи, не спростовують доводів, викладених в рішення суду, нових належних та допустимих доказів суду не надано.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім 'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст. 24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням конституційного права дружини на свободу та особисту недоторканість і можуть мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч .2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч .3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч .1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім 'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Тобто, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Крім того, відсутність фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем підтверджується укладенням шлюбу між позивачем та третьою особою та народженням їх спільної доньки.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), судом 26.01.2018 року ухвалено заочне рішення про розірвання шлюбу.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Желтяков проти України від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.01.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про розірвання шлюбу- залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч.4 ст.287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 01.07.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин