Справа № 219/6832/21
Провадження № 2-о/219/450/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Азямової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту народження,

встановив:

заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження, згідно якої просить встановити факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини жіночої статті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, Україна, батьком якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви зазначила, її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 її невістка ОСОБА_3 , знаходячись в лікарні м. Донецьк народила дитину жіночої статі ОСОБА_4 . В лікарні м. Донецьк їй було видане медичне свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_1 , вони не звертались до відділу державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території, оскільки видане там свідоцтво не буде відповідати дійсності на території України. Зазначила, що її син та невістка мають намір постійно проживати в м. Сіверськ Донецької області. Зазначає, що відмова в реєстрації відділом державної реєстрації актів цивільного стану позбавляє її права зареєструвати належним чином факт народження дитини, в зв`язку з чим заявник вимушена звертатися до суду з цією заявою, оскільки отримання свідоцтва про народження дитини є підставою для виникнення певних цивільних прав та обов`язків.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі.

Заявник в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, заяву про встановлення факту народження підтримала у повному обсязі, просили заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Бахмутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився. Від головного спеціалісту відділу Корсун Л.В. надійшла заява, згідно якої вона просила розгляд справи провести без її участі у зв`язку з зайнятістю по роботі, щодо встановлення факту народження дитини жіночої статті, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території, не заперечувала.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просив справу розглянути у його відсутність, просив заяву задовольнити, підтвердив факт народження ОСОБА_3 дитини жіночої статі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, просила встановити факт народження нею дитини жіночої статі в м. Донецьк.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , актовий запис № 149, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Сіверською міською радою Артемівського району Донецької області (а.с.17).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 19 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині залишено прізвище « ОСОБА_6 », актовий запис № 881 (а.с.19).

Відповідно до лікарського свідоцтва про народження № 1196 від 16 червня 2021 року, виданого Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14.33 годині народила дитину дівчинку вагою 2370 грамів (а.с.18).

Також заявником надана копія індивідуальної обмінної карти, згідно якої ОСОБА_3 проходила обстеження у Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства, результати ультразвукового обстеження.

На підтвердження факту народження, заявник також надала світлини, на яких зображені її син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_3 з народженою дитиною, також .

Оцінюючи документи, надані заявником, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За змістом наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Заявник вказує, що її невістка ОСОБА_3 народила дитину дівчинку в м. Донецьк, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Відповідно до ч.5 ст. 317 ЦПК України в разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Згідно матеріалів справи зазначені обставини ніким не оспорені. Цього факту не спростовано і зацікавленими особами.

Заявником було доведено про неможливість одержання документу, що підтверджує оспорюваний нею факт, іншим шляхом. Вказані причини суд визнає непереборними та такими, що істотно утруднюють заявнику можливість реєстрації народження дитини.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що обґрунтовано доведені ті обставини, на які посилалася заявник в своїй заяві.

А тому суд задовольняє заяву ОСОБА_1 та встановлює факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, Україна, дитини жіночої статі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 14, 81, 315-319ЦПК України, ст.144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

вирішив:

заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Донецьк, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, Україна, дитини жіночої статті, батьком якої є громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Сіверськ Артемівського району Донецької області.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, а заінтересованими особами в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Суддя О.М. Лапченко

13.07.2021