Єдиний унікальний номер судової справи: 225/7534/20
Номер провадження: 2/225/258/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

11 березня 2021 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок трудового каліцтва, спричиненого умовами виробництва, в розмірі 40 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що, починаючи з 16.02.2016 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

За час роботи на відокремленому підрозділі ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» позивач отримав виробничу травму забій, подряпини правого плеча в результаті нещасного випадку, у зв`язку з чим йому встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності з 31.08.2020 року безстроково.

Внаслідок отримання трудового каліцтва стан позивача погіршився (біль у плечі, обмеження рухів), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування.

Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 40 000,00 грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач 04.03.2021 року надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідачем суду надано письмову заяву від 20.01.2021 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 20.01.2021 року №10/62 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 12 000,00 грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити.

Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне:

починаючи з 16.02.2016 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

Згідно з наказом № 160 від 01.09.2020 року позивач був звільнений з займаної посади гірничого робітника очисного вибою 5 розряду за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.8,9).

11.05.2020 року о 18 год. 30 хв. на відокремленому підрозділі ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» позивач отримав виробничу травму забій, подряпини правого плеча в результаті нещасного випадку.

Факт погіршення стану здоров`я в результаті отримання позивачем виробничої травми підтверджений медичним висновком Головного нейрохірурга Департаменту охорони здоров`я Донецької обладміністрації ОСОБА_2 , випискою від 25.05.2020 року Відділення відновлюваної травматології та мікрохірургії кісті Науково-дослідницького інституту травматології та ортопедії, результатами обстежень ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Альянс» від 21.05.2020 року та 02.06.2020 року, (а.с.18-21,23,24).

Окрім того, відповідно до довідки серії 12 ААА №090732 від 31.08.2020 року обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК у м. Краматорськ Донецької області, позивачеві встановлено 40% втрати працездатності з причини трудового каліцтва, починаючи з 31.08.2020 року первинно, з наданням третьої групи інвалідності (а.с.17).

Актом розслідування відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля" від 18 травня 2020 року, нещасного випадку, що стався 11 травня 2020 року о 18 год. 30 хв. з ОСОБА_1 , підтверджено вину відповідача в отриманні останнім виробничої травми забою, подряпин правого плеча в результаті нещасного випадку, з причин порушення технологічного процесу (а.с.10-16).

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Судом враховано часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 12 000,00 грн. з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності, однак необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз.

Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наполягає Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16.

Судом враховано часткове визнання відповідачем позову в розмірі 12 000,00 грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності.

Водночас, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за порушення технологічного процесу з вини відповідача, звільнення з підприємства за станом здоров`я, значну втрату працездатності (40%) та встановлення інвалідності третьої групи первинно, керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 24 000,00 грн. з розрахунку 600,00 грн. за один відсоток втрати працездатності, в якості відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції), за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за законом, зважаючи на результат вирішення спору, розмір ціни позову (40 000,00 грн.) та встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн.), стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 504,48 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 19) про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із стійкою втратою професійної працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля», , в дохід держави судовий збір у сумі 504 (п`ятсот чотири) грн. 48 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п. 15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 16.03.2021 року.

Суддя О.В. Довженко