ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/507/19 Номер провадження 22-ц/814/489/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що він та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, та від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.04.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. При цьому, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 квітня 2015 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина, проте про наявність даного рішення позивач дізнався лише у 2017 році, коли заборгованість по сплаті аліментів складала 63911,52 гривень.

Вказує, що в період з червня 2017 року по листопад 2017 року син проживав з ним та перебував на його утриманні та у серпні 2017 року він придбав сину усе необхідне до навчального року у школі.

Зауважує, що мати дитини ОСОБА_2 припинила виконувати свої обов`язки щодо утримання дитини, вказана обставина має суттєве значення щодо подальшої сплати ним аліментів та наразі дитина проти його волі перебуває за межами України.

З урахуванням наведеного остаточно прохав звільнити його ( ОСОБА_1 ) від сплати аліментів, присуджених йому рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 квітня 2015 року по цивільній справі №524/2456/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 квітня 2015 року на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без задоволення.

Вказане рішення оскаржив позивач, представник якого у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне та неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у звільненні від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 квітня 2015 року на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з березня 2015 року по лютий 2017 року та за період з червня по листопад 2017 рокута ухвалити у цій частині нове рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, про існування судового рішення як і про відкриття виконавчого провадження, яким з нього стягнуто аліменти на утримання сина він не знав, відтак, заборгованість виникла не з його вини та у період з 25.03.2015 року по 28.02.2017 року він матеріально утримував дитину.

Вказує, що в період часу з червня по листопад 2017 року син сторін по справі проживав з апелянтом та його матір`ю, та перебував на його повному утриманні.

Зазначає, що він не проти утримувати свого сина, проте, відповідач вивезла його на постійне місце проживання за кордон без згоди батька, який наразі не має змоги навіть поспілкуватися з сином.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається та встановлено місцевим судом, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 25.10.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно актового запису №754 в Книзі реєстрації народжень Автозаводського ВДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записані: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати) (а.с.8).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.04.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задоволено.

Шлюб, зареєстрований 25.10.2008 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області (актовий запис №952), між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано.

Місце проживання малолітнього сина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу визначено з матір`ю - ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу прізвище відповідача, ОСОБА_2 , залишено - ОСОБА_5 (а.с.9).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 квітня 2015 року (справа № 524/2456/15-ц) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення кошів на утримання малолітньої дитини, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2015 року і до досягнення ним повноліття (а.с.10).

Вказане рішення суду від 30 квітня 2015 року (справі № 524/2456/15-ц) перебуває на виконанні в Автозаводському відділі ДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області (а.с.11).

Також, рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 21.12.2015 року №502, встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі: побачення першої та третьої суботи місяця з 09-00 год. до 19-00 год.; побачення другої та четвертої неділі місяця з 09-00 год. до 19-00 год (а.с.14).

Згідно довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавської області №18990 від 11.03.2019 року, у відповідача за період з 25.03.2015 року по 01.03.2019 року, утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 73738,52 грн. (а.с.64-65).

25.09.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується зведеним витягом з реєстру актів про шлюб від 12.04.2019 року (а.с.54-56).

Також, установлено, що син сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_7 , її чоловіком ОСОБА_8 та його родиною в Італії, що підтверджується довідкою про сімейний стан, виданою посадовою особою відділу реєстрації мешканців ЗАЦС Міської ради Сан-Мартіно-Санніта 12.04.2019 року (а.с.51-53).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив із того, що позивачем не доведено, що в період часу, коли утворилася заборгованість по аліментам, була наявна тяжка хвороба чи в цей час існували інші обставини, що мають істотне значення, які могли бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Відтак, підстави для застосування до даних правовідносин положення ч.2 ст.197 СК України відсутні.

Такі висновки місцевого суду відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї.

За приписом ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Виходячи з обов`язку сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України), позивач зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт існування обставин, які можна розцінювати як істотні, для звільнення його від сплати аліментів.

Так, матеріалами справи установлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.04.2016 року місце проживання малолітнього сина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу визначено з матір`ю - ОСОБА_7 (а.с.9) та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 квітня 2015 року (справа № 524/2456/15-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2015 року і до досягнення ним повноліття (а.с.10).

При цьому, допитані у судовому засіданні в місцевому суді свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повідомили суду, що позивач турботливо ставився до сина, проводив з ним вихідні. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що влітку 2017 року ОСОБА_12 жив з бабусею мамою ОСОБА_13 .

Так, з матеріалів справи убачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі та при його розірванні їх син ОСОБА_12 залишився проживати з матір`ю, яка і звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача на свою користь аліментів на утримання сина, яке ОСОБА_1 не виконується.

При цьому, з аналізу змісту положення ч.2 ст.197 СК України вбачається, що сам по собі факт спільного проживання позивача з дитиною на протязі частини часу, упродовж якого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, не може бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів. Окрім того, такий факт спільного проживання батька з сином, окрім показань свідків, нічим не підтверджено, доказів точного часового відрізку такого проживання не надано, та не доведено, що позивач надавав матеріальну допомогу сину в період, коли утворилася заборгованість.

Посилання апелянта на те, що він не знав про наявність судового рішення та відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, з метою уточнення вказаної інформації, апеляційний судом було зроблено запит до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області №524/507/19/5069/2021 від 09.03.2021 року щодо надання для ознайомлення матеріалів цивільної справи №524/2456/-ц, з якої вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при проголошенні рішення суду від 30.04.2015 року про стягнення з нього аліментів на користь сина (справа №524/2456/-ц, а.с.17-19).

Окрім того, апеляційним судом було зроблено запит до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №524/507/19/5068/2021 від 09.03.2021 року та отримано матеріали виконавчого провадження №48183937, відкритого на підставі виконавчого листа №524/2456/15 від 12.05.2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, з вказаних матеріалів виконавчого провадження №48183937 вбачається, що позивач знав про його існування, оскільки ще 01.03.2017 року звернувся з заявою до органу виконавчої служби з метою уточнення відомостей про наявне відкрите виконавче провадження, проте, заборгованість, як убачається з довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавської області №18990 від 11.03.2019 року, погашати не став (а.с.64-65).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2021 року.