ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/516/19
Провадження № 22-ц/4820/1044/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №670/516/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року (суддя Потапов О.О.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Герром Інвест-Україна» про визнання недійсним договору оренди землі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 зазначала, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 2013 року вона отримала у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:005:0085. Позивачка вказує, що у 2015 році їй стало відомо про використання цієї ділянки відповідачем з метою вирощування сільськогосподарських культур. ОСОБА_2 зазначає, що у 2017 році отримала договір оренди землі від 18 лютого 2014 року, відповідно до якого позивачка передала в строкове платне користування орендарю ТОВ «Герром Інвест Україна» земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 1.7111 га, кадастровий номер :03:005:0085, що розташована за межами населеного пункту на території Грим`яцької сільської ради Віньковецького району. Проте, позивачка вказує що такий договір оренди земельної ділянки вона не підписувала та в розділі «реквізити сторін» вказано «орендодавець ОСОБА_2 » та в графі «підпис сторін» прописано невідомим почерком « ОСОБА_3 », однак нею не підписувався договір із відповідачем та вона не мала наміру передавати цю земельну ділянку в оренду.

Тому, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 18 лютого 2014 року №86, що укладений між нею та ТОВ «Герром Інвест-Україна» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1.7111 га, кадастровий номер :03:005:0085, що розташована за межами населеного пункту на території Грим`яцької сільської ради Віньковецького району та скасувати рішення про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0085 від 19.03.2014, індексний номер 11740764.

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за спливом строків позовної давності.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано строк позовної давності та не враховано ту обставину, що вона постійно проживала та працювала за кордоном. ОСОБА_2 посилається на те, що в договорі оренди земельної ділянки відсутній її підпис, вона не підписувала жодного договору із відповідачем по справі та не мала наміру передавати земельну ділянку в оренду; фактично земельна ділянка передана в оренду без відома власника та незаконно вибула з її володіння, користування та розпорядження. Таким чином, спірний договір оренди земельної ділянки від 18.02.2014 є незаконним та протиправним, оскільки підпис власника земельної ділянки підроблений, а тому не відображає її вільного волевиявлення на виникнення договірних відносин, що в свою чергу призводить до недійсності правочину. Апелянтка звертає увагу суду на те, що факт підробки підпису в договорі оренди підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 26.03.2020 №3077/3078/19-26, згідно якої підпис ОСОБА_2 виконано не нею, а іншою особою, проте судом першої інстанції вказаний висновок залишено поза увагою.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі. У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Герром Інвест - Україна» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Так, відповідач зазначає, що позивачка у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом невірно було застосовано строк позовної давності і саме це призвело до прийняття судом оскаржуваного рішення, проте ТОВ «Герром Інвест - Україна» не погоджується із таким висновком, адже про порушення своїх прав ОСОБА_2 стало відомо 17.09.2015, тобто з моменту звернення із заявою до відповідача, а тому строк позовної давності сплив 17.09.2018. Також, відповідач вважає, що позивачка вводить суд в оману вказуючи, що тільки на початку 2015 року їй стало відомо про те, що земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «Герром Інвест-Україна, оскільки 30.10.2013 ОСОБА_2 звернулась до Грим`яцької сільської ради та отримала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 отримувати належну їй орендну плату за земельні паї, які ОСОБА_2 здала в оренду відповідачу; довіреність аналогічного змісту також була видана 20.11.2014. А тому, вищезазначене спростовує твердження апелянтки про те, що їй не було відомо про укладання спірного договору оренди та підтверджує те, що земельна ділянка була передана відповідачу на законних підставах за волевиявленням власника.

Окрім того апелянтка зазначає, що договір оренди земельної ділянки, не підписувала, а в розділі «реквізити сторін» в графі «підпис сторін» прописано невідомим для позивачки почерком « ОСОБА_3 ». Відповідач також не погоджується з даними аргументами, оскільки 05.02.2018 від ОСОБА_2 на адресу ТОВ «Герром Інвест - Україна» надійшов лист, в якому вона звертається до відповідача як орендодавець з проханням внести зміни до діючого договору, а саме встановити розмір орендної плати у розмірі 12%, і будь яких інших прохань, заперечень в тому числі про те, що договір оренди укладався не позивачкою в листі не міститься. Відповідно ця обставина підтверджує те, що земельну ділянку відповідач обробляє законно за згодою власника.

Представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача ТОВ «Герром-Інвест» до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував заяву ТОВ «Герром Інвест - Україна» про застосування позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , пославшись на пропущену позивачкою позовну давність для захисту порушеного права шляхом визнання недійсним спірного договору оренди землі.

Проте, судова колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,7111 га кадастровий номер :03:005:0085, що розташована за межами населеного пункту на території Грим`яцької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області (а.с. 6,7).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 86 від 18 лютого 2014 року «Орендодавець» ОСОБА_2 надала, а «Орендар» ТОВ «Герром Інвест-Україна» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту на території Грим`яцької сільської ради та належить орендодавцю на праві приватної власності строком на 10 років. У пункті 9 договору обумовлено розмір орендної плати 3% від розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки вказаної у п. 5 договору, що становить 939,17 грн, яка вноситься орендарем грошовими коштами та/або в натуральному виразі, та/або наданням послуг. Договір містить підписи «Орендодавця» та «Орендаря» (а.с. 63).

ОСОБА_2 09.09.2015 отримала примірник договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 1,7111 га кадастровий номер :03:005:0085 (а.с. 23).

17.09.2015 ОСОБА_2 направила заяву ТОВ «Герром Інвест-Україна» з вимогою розірвати договір оренди спірної земельної ділянки із відповідачем (а.с. 38).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі № 86 від 18.02.2014, ОСОБА_2 посилалася на те, що цей договір вона не підписувала та його умов не погоджувала, що свідчить про відсутність волевиявлення власника землі на укладення правочину.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи №3077/3078/19-26 від 26.03.2020 підпис від імені ОСОБА_2 у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» над друкованим текстом « ОСОБА_2 » на четвертому аркуші договору оренди земельної ділянки №86 від 18.02.2014, сторонами якої є ОСОБА_2 та ТОВ «Герром Інвест-Україна», об`єктом оренди у якій є земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0085 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів та виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. 106-116).

В силу частини першої статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі закон у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, а за статтею 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місцерозташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З урахуванням викладеного, ефективним способом захисту права, яке позивачка вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом повернення земельної ділянки.

Отже, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на зазначене, встановивши, що ОСОБА_2 не підписувала спірний правочин, не погоджувала його умов, тобто, правочин є таким, що не вчинений, у задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсним договору оренди землі № 86 від 18.02.2014, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Герром Інвест-Україна», об`єктом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,7111 га кадастровий номер :03:005:0085, що знаходиться на території Грим`яцької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, необхідно було відмовити саме з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, адже суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (правова позиція, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року по справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року по справі № 367/2022/15-ц).

І відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивачку права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками, що викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року по справі №145/2047/16-ц і в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, тому не підлягає до задоволення також і вимога позивачки щодо скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди цієї земельної ділянки.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав неефективного способу захисту.

В силу положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 липня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай