РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/25021/19

Пров. №2/766/3697/21

09 березня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Сімірзіна П.М., з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Іванова С.С., відповідачки ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування Скиба О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 є її донькою та матір`ю неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з батьком дитини - ОСОБА_4 , відповідачка розпочала інші шлюбні стосунки, створила іншу сім`ю в зв`язку з чим, близько 10 років як змінила місце постійного мешкання, не проживає разом з дитиною. Неповнолітній зареєстрований та постійно проживає разом з нею, вона займається вихованням, матеріальним утриманням неповнолітнього онука, його фізичним і духовним розвитком, навчанням. Мати дитини, участі у її вихованні не приймає, фактично припинивши спілкування, дитину не відвідує, життям сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, веде антигромадський спосіб життя. Вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що згідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.

Позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачка пояснила, що відповідачка її донька, яка участі у вихованні та утриманні сина зовсім не приймає. Вона багато разів мала з відповідачкою розмови щодо належного виховання свого сина, однак все було марним. Донька зовсім не цікавиться сином та взагалі не підтримує його матеріально. Батько онука перераховує їй на утримання сина аліменти в добровільному порядку.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що син проживав з бабусею, у 2017 році вона забрала його до себе, а потім поїхала на море. Позивачка так налаштувала дитину, аби він не бажав з нею спілкуватися. Вона участь у вихованні та утриманні сина приймає, але син не бажає спілкуватися, вона телефонує, а він не відповідає. Вона надавала гроші на утримання сина та ходила до школи. Син півроку не бажає з нею спілкуватися. Їй відомо про те де він навчається. На теперішній час вона не в змозі утримувати матеріально сина, оскільки сама знаходиться на утриманні чоловіка.

Представник органу опіки та піклування вважала позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав. Зазначила, що відповідачка та її син бажають спілкуватися, тому відповідачці необхідно надати час.

Третя особи - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі.

Допитана в судовому засіданні 19.06.2020 року в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що позивачка її приятелька, а відповідачка похресниця. Їй відомо, що відповідачка не займається вихованням та утримання сина ОСОБА_6 , якому вже 16 років. Вона ним займалася до 4 років, а потім займалася лише ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_8 . ОСОБА_1 тяжко утримувати ОСОБА_6 , а ОСОБА_2 не приймає ніякої в цьому участі. ОСОБА_6 проживає по АДРЕСА_1 . Місце проживання відповідачки їй не відомо, відомо лише те, що вона проживає у співмешканця. Вона не приймає участі у вихованні та утриманні сина, інколи позивачка просила пошити костюм, а вона 2 місяці шила. В дитячий садок ОСОБА_6 відводила позивачка, в школу також вона водила. Вона не бачила щоб відповідачка ходила до дитячого саду. Батько дитини, також, зовсім ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймав, а потім ОСОБА_1 звернулася до нього за допомогою та він передає по 1000,00 грн. У ОСОБА_2 немає інших дітей, вона періодично працює, але часто змінює роботу. Їй нічого не заважає виховувати сина, але вона випиває та їй дитина не потрібна. Вона особисто бачила відповідачку декілька разів з пляшкою спиртного, та декілька разів у стані алкогольного сп`яніння. З відповідачкою вона спілкувалася тільки коли та виходила заміж, а потім спілкування припинилося. ОСОБА_1 казала, що вона неодноразово проводила бесіди з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 казав, що просив матір придбати йому кросівки, а вона казала, що грошей не має. ОСОБА_6 матір любить, але вона його не вітає навіть з днем народження.

Допитана в судовому засіданні 19.06.2020 року в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що позивачка її мати, а відповідачка сестра. Старша сестра ОСОБА_2 не займається дитиною, ОСОБА_6 проживає у бабусі та інколи гостює у неї. Відповідачка не цікавиться життям сина, зловживає спиртними напоями, навіть лікувалася від алкоголізму, ніде не працює. ОСОБА_6 з двох років проживає у баби та діда по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 намагалася влаштувати своє особисте життя та залишала ОСОБА_6 , а потім взагалі покинула. ОСОБА_2 проживає у співмешканця на Запорізькій, 5, це приблизно 200 м від баби. Садок вибирала баба, ОСОБА_2 підписувала тільки папери. До садочку не водила, до школи також влаштувала баба з дідом, ОСОБА_2 навіть на перший дзвінок не прийшла. Вона у навчанні сина не приймала участі, ОСОБА_2 на день народження не з`являється, якщо телефонує то нецензурно лається. Вона у 2018 році відправила її на курс реабілітації від алкоголізму, вона пила 6 місяців, але відношення до дитини вона не змінила. ОСОБА_2 знала де навчається син, періодично йому телефонувала. Вона ніколи не ходила на батьківські збори. Навчальним процесом займалася лише позивачка. Відповідачка наразі ніде не працює, 2 роки тому була приватним підприємцем, а зараз не бажає працювати. Інших дітей у ОСОБА_2 не має. Вона ухиляється від виховання дитини. ОСОБА_2 розлучилася з батьком ОСОБА_6 , почала проживати у батьків (6 місяців), а потім пішла та залишила ОСОБА_6 . ОСОБА_2 10 років зловживала алкоголем, перед Новим Роком 2018 р. вона проживала у неї, ОСОБА_6 приходив, а вона казала, що б він йшов до баби. Коли жила у неї, вона її забезпечувала, потім вона влаштувалася на роботу та переїхала до будинку АДРЕСА_1 , у неї з`явилися гроші та вона зі співмешканцем почала пити. Почуття материнства у відповідачки зникло, так як стала залишати ОСОБА_6 бабі та діду.

Неповнолітній ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому виповнилося повних 16 років в судовому засіданні 24.12.2020 року пояснив, що позивачка його баба, а відповідачка мати. Він підтримує думку бабусі, оскільки мати не цікавиться його життям, успіхами тощо, спілкується дуже рідко, він самостійно вирішив проживати з бабусею, а не з мамою, оскільки бабуся йому ближча. Не заперечував, що проживав деякий час у матері, вказав, що співмешканець матері його не ображав, але його відправили на море до батьків вітчима, він просив матір його забрати, а вона не приїжджала, внаслідок чого він самостійно повернувся в Херсон та вирішив жити з бабусею.

Суд, заслухав пояснення сторін, допитавши свідків, думку малолітнього дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , яка при реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 від 23.01.1979 року (арк. справи 5).

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.08.2004 р. (арк. справи 6).

07 квітня 2005 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_3 від 07.04.2005 року (арк. справи 7).

12 вересня 2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_9 , змінивши своє прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 12.09.2020 року (арк. справи 100).

Згідно довідки №49 виданої 28.08.2019 року Органом самоорганізації населення №10 ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 (онук) дійсно зареєстрований і проживає з бабусею ОСОБА_1 за даною адресою, а також знаходиться на її утриманні (арк. справи 8).

З Акту обстеження умов проживання затвердженого в.о. начальника служби у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради від 22.08.2019 року, вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 з метою обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що у помешканні чисто, прибрано, зроблено сучасний ремонт. Кімнати мебльовані, у наявності речі побуту, предмети побуту, побутова техніка, телевізор, холодильник, пральна машинка-автомат, мікрохвильова піч, планшет. Є комунальні послуги: електро-, газо-, водопостачання, гаряча вода і опалення - електричний котел. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у хлопця є окрема, дитяча кімната, оздоблена ліжком куточком для приготування уроків, меблями (арк. справи 9).

З довідки №66 виданої 15.10.2019 року Органом самоорганізації населення №10, ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає на протязі десяти років (арк. справи 10).

Відповідно до характеристики виданої на учня 9 класу Херсонської НВК «ЗОШ - ІІ ст. -Ліцей журналістики, економіки та правознавства «Херсонської міської ради» ОСОБА_6 , останній навчається у Ліцеї з п`ятого класу. За цей час учень показав себе з хорошого боку, дисциплінований, спокійний, неконфліктний, має багато друзів. Вихованням ОСОБА_3 займається бабуся, ОСОБА_1 (арк. справи 12).

Згідно характеристики-пояснювальної щодо учня НВК «ЗОШ-ІІ ст. ЛЖЕП», складеної класним керівником ОСОБА_10 , ОСОБА_6 навчається в ліцеї з п`ятого класу. За всі роки, класний керівник, бачила його матір ОСОБА_2 лише 2 рази, вона не виявляє жодної зацікавленості життям та навчанням сина, до ліцею хлопчика привела бабуся ОСОБА_1 , вона опікується хлопчиком. Живе ОСОБА_6 у бабусі, вона одягає та годує хлопця, відвідує батьківські збори (арк. справи 13).

З листа КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних" №01-7/183-2 від 31.01.2020 р. вбачається, що ОСОБА_2 протягом останніх років не зверталась з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до медичних працівників дитячої поліклініки №1 КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» з приводу захворювань, вакцинації дитини та не викликала лікаря-педіатра дільничного додому (арк. справи 30).

З Акту обстеження умов проживання затвердженого в.о. начальника служби у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради від 30.08.2019 року, вбачається, що в приватному житловому будинку в наявності комунальні послуги, опалення індивідуальне, будинок облаштований меблями. З побутової техніки є: телевізор, холодильник, пральна машинка, мікрохвильова піч. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є кімната та окремий кабінет для навчання. В наявності ліжко для спальні, шафа для одягу. За цією адресою проживають та мають постійне місце проживання: ОСОБА_9 (вітчим) та ОСОБА_2 (мати). Таким чином створені всі умови для розвитку, утримання, навчання та виховання дитини (арк. справи 28).

Згідно висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради №02-14-60-25 від 25.02.2020 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 26-27).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно положення п.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідачів та їх поведінці.

Відповідачка не втратила інтересу до дитини, має бажання утримувати та виховувати дитину, враховуючи доведеність певних намагань відповідачки проявити турботу про дитину, суд вважає, що позивачкою не доведена доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її дитини. Також суд враховує, що відповідачка жорстоко з дитиною не поводилася, проживала разом з сином, але втратила з ним достатній зв`язок, не може знайти підхід, теми для спілкування, звинувачуючи у цьому лише свою матір.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно висновку Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, слід наголосити, що при вирішенні питань, які стосуються дітей, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Позивачкою не надано доказів того, що позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дитини є необхідним в найкращих інтересах дитини. Крім того, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Той факт, що відповідачка заперечує проти цього позову, приймала участь у судових засіданнях, надавала пояснення, що підтверджується матеріалами справи, свідчить про її інтерес до свого сина. При цьому її бажання виправити допущені нею помилки щодо виконання батьківських обов`язків відповідають інтересам дитини.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що під час розгляду справи не встановлено виключних обставин, з якими закон пов`язує можливість позбавлення відповідачки батьківських прав, а існує неспроможність відповідачки самостійно налагодити відносини з сином. Тобто, відповідачка у даному питанні потребує допомоги.

Крім того, позиція відповідачки, її активна участь у судових засіданнях, намагання зберегти зв`язок з сином, рідкі телефонні розмови з ним, свідчать про те, що вона жодним чином не є особою, яка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини і відносно якої є необхідність позбавлення батьківських прав щодо свого сина.

Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Суд вважає, що відповідачка, тим не менше, має усвідомлювати, що ситуація, яка виникла у її відносинах з сином через його проживання у бабусі, склалася не одразу, а протягом досить тривалого часу, що саме вона не змогла, належним чином врахувавши вік і характер свого сина, уникнути його відчуження від неї, не змогла знайти необхідний підхід до дитини та встановити з нею відповідний контакт.

Така, не в повній мірі належна поведінка відповідачки, сприяла ситуації, яка виникла у її відносинах з сином. Проте, суд вважає, що позивачкою не надано належних і достатніх доказів того, що змінити поведінку відповідачки у кращу сторону неможливо, а тому дійшов висновку про можливість зміни поведінки відповідача у кращу сторону.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

При ухиленні від виконання батьківських обов`язків наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що, зокрема, може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні, як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Й хоча у цій справі суд бачить, що ОСОБА_2 фактично самоусунулася від виконання нею батьківських обов`язків, позивачем не спростовано позиції відповідача, про її об`єктивну неможливість спілкуватися з сином через погане відношення матері до неї.

Слід зазначити, що позивачка жодного разу не зверталася до служби у справах дітей з питання прийняття заходів до відповідачки через її неналежну поведінку та невиконання батьківських обов`язків щодо сина, а тому державні органи належним чином не мали можливості реагували на проблему, що склалася.

Жодних письмових доказів, про проведену профілактичну роботу із ОСОБА_2 щодо її поведінки тощо матеріали справи не містять, що, на думку суду, свідчить також про те, що позивачка також не вважала потрібним за допомогою відповідних державних органів врегулювати ситуацію, вирішивши питання у найкращих інтересах дитини, зберігаючи родинні відносини та спонукаючи відповідачку до належного виконання своїх батьківських обов`язків.

У даній справі з боку відповідних органів має бути застосовано комплексний підхід до врегулювання ситуації, що досліджується судом, застосування дійсних, дієвих заходів, що можуть вирішити ситуацію, якнайкраще саме для дитини.

Саме через комплексний підхід буде видно, чи бажає ОСОБА_2 дійсно піклуватися про свою дитину, чи така її поведінка на сьогоднішній день є способом захисту від позову.

Судом не встановлено, що до відповідачки раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається її мати, не свідчить прямо про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто, свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьком, матір`ю та іншими родичами конфлікту та погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав.

Однак, у даному судовому рішенні суд також вважає необхідним акцентувати увагу самої ОСОБА_2 на те, що суд у даній справі їй неодноразово роз`яснював вимоги чинного законодавства та її права щодо звернення до спеціалістів для організації допомоги налагодження відносин із дитиною, допомоги у проведенні відповідних бесід між нею, дитиною, бабусею, як разом, так й окремо.

Суд роз`яснює ОСОБА_2 , що продовження її пасивної поведінки щодо своєї дитини, не звернення за допомогою до відповідних органів для вирішення тих проблем, про які вона зазначила у судовому засіданні, не зміна своєї поведінки у налагодженні піклування щодо сина, в подальшому буде свідчити про її свідоме небажання брати участь у житті сина.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини є винятковим заходом впливу, який повинен застосовуватися лише у випадку, коли виправлення матері (батька) є неможливим та існує така необхідність з врахуванням інтересів дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, але при цьому необхідно попередити відповідачку про необхідність змінну ставлення до виховання свого сина.

Судові витрати у зв`язку з відмовою у позові покладаються на позивачку.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Повний текст складено 19 березня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 155, 157, 164, 166, СК України, ст.ст. 6-13, 81, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради (місце знаходження: м. Херсон, вул. Суворова, буд. 29), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина, покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус