ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/617/21 Справа № 190/1636/19 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення ненормативного характеру, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом до Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення ненормативного характеру (а.с. 3-7).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він 03 травня 2019 року звернувся до Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території с. Мар`янівка П`ятихатського району Дніпропетровської області у власність для ведення особистого селянського господарства. Проте, рішенням сільської ради № 499-22/VII від 24.05.2019 року йому було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, з посиланням на те, що вказана земельна ділянка рішенням сесії Мар`янівської сільської ради № 173-13/ VII від 15.09.2017 року надана іншому громадянину. Вважає, що рішення яким спірна земельна ділянка надана іншому громадянину є протиправним, оскільки 18.05.2015 року його мати зверталась до сільської ради з аналогічною заявою, та їй було відмовлено, з посиланням на те, що вказану земельну ділянку зарезервовано для учасників АТО. Однак, незважаючи на те, що спірна земельна ділянка була зарезервована за учасниками АТО, вказану земельну ділянку передано у власність особі, яка не має відношення до участі в антитерористичній операції на сході України, у зв`язку з чим просить визнати протиправним та скасувати рішення Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № 173-13/ VII від 15.09.2017 року.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 (а.с. 54-55).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (а.с. 189, 191-194).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суд, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, а також невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права (а.с. 203-205).

Відповідачі по справі не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що судом порушень закону з боку Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області при винесенні рішення ?№ 173-13/VII від 15.09.2017 року щодо надання згоди ОСОБА_2 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га в с. Мар`янівка П`ятихатського району Дніпропетровської області не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що із заявами від 22.04.2015 року та від 18.05.2015 року до Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га та 0,30 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована по АДРЕСА_1 звернулась ОСОБА_3 /а.с. 77-78/.

Відповідно до рішення Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області від 10.06.2015 року № 380-36/VI ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га /а.с. 79/, а рішенням сільської ради від 10.06.2015 року № 381-36/VI, останній відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,30 га /а.с. 80/, вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржувалось.

19.07.2016 року рішенням Мар`янівської сільської ради № 77-7/VII учаснику АТО Новопольцеву В.В. надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 /а.с. 84/ та 12 квітня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку /а.с. 85/.

До Мар`янівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області з проханням надати згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства звернулась ОСОБА_2 , якій 15.09.2017 року на підставі рішення сільської ради надано згоду на виготовлення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянк у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за адресою АДРЕСА_1 , навпроти будинків № НОМЕР_1 /а.с. 86/.

03.05.2019 року Мар`янівською сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської області прийнято рішення, яким позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про виділення у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га, у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка надана іншому громадянину.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, зокрема, органу місцевого самоврядування відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року № 742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно того, що відсутні підстави для визнання протиправним рішення Мар`янської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області ?№ 173-13/VII від 15.09.2017 року щодо надання згоди ОСОБА_2 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га в с. Мар`янівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, оскільки судом не встановлено будь-яких порушень чинного законодавства з боку Мар`янської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області при ухваленні спірного рішення, а позивачем не спростовано вказаного належними та допустимими доказами.

Доводи скарги щодо відмови Мар`янською сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської області його матері у надані дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ та щодо підстав такої відмови, колегія суддів не бере до уваги, оскільки рішення Мар`янської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про відмову у надані дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ ОСОБА_3 (матері позивача) не є предметом розгляду у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров