РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/388/21

02 серпня 2021 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №564/388/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м.Київ вул.Грушевського 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.07.2007 року відповідач звернулась до позивача та підписала заяву без номера, тим самими приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг і у такий спосіб уклала кредитний договір, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 10000 грн. Позивач, свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав кошти у вигляді кредитного ліміту на картку, а відповідач своєчасно кошти банку не повернув та не погасив заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 14.01.2021, має заборгованість в сумі 11992,29 грн., а саме 9597,11 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2395,18 грн. і продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та заборгованість за кредитним договором не погашає.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позов, у якому вказує, що підписуючи 03.07.2007 Заяву остання не ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і не може підтвердити, що додані позивачем до позову Умови та Правила надання банківських послуг саме ті, які існували на момент підписання такої анкети, а сам договір не містить повної інформації про його умови, атому не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що не має перед позивачем жодних зобов`язань, що позивач не надав належних доказів отримання нею коштів чи їх зарахування на картковий рахунок, не надав доказів отримання нею банківських карток, оскільки єдиним доказом цьому є первинні документи бухгалтерського обліку, а саме виписки по рахунку про рух коштів, про їх зарахування. Просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, а у разі наявності підстав для задоволення позову - застосувати строки позовної давності.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання. У своїй позовній заяві вказує, що у разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Окрім того, представником банку подано суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 03.07.2007 звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (21.05.2018 товариство змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») із Заявою без номера на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (кредитну картку «Універсальна»). Відповідно до анкети-заяви кредитний ліміт складає 2500 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

До позову позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , початковий ліміт було встановлено у розмірі 2500 грн., 21.05.2008 кредитний ліміт збільшено до 3000 грн., 04.04.2011 - до 3600 грн., 07.06.2011 - до 4200 грн., 20.07.2011 - до 5000 грн., 20.08.2011 - до 6000 грн., 20.03.2019 - до 10000 грн., після чого12.02.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.07.2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 14.01.2021 існує заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 9597,11 грн., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2395,18 грн., а в загальному 11992,29 грн.

Із виписки за договором без номеру із ОСОБА_1 станом на 18.01.2021 вбачається, що за період з 19.07.2007 по 01.11.2020 існував рух коштів по картковому рахунку, зокрема зняття готівки, поповнення карткового рахунку, погашення обов`язкових платежів, придбання товарів. Остання операція щодо погашення обов`язкового платежу - 26.03.2020.

При цьому, із розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.07.2007 вбачається, що за вказаний у розрахунку період відповідачем сплачено банку в рахунок погашення заборгованості 76714,73 грн., що співпадає із випискою по карткових рахунках за договором без номеру, укладеним із ОСОБА_1 .

Також позивачем надано довідку без номеру та дати, з якої вбачається, що за підписаним 03.07.2007 між ПТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 договором без номеру останній було видано шість кредитних карток, зокрема 07.09.2015 картку № НОМЕР_1 з терміном дії - до 08.2019.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 вказано, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування по даній цивільній справі є факт укладення між сторонами кредитного договору, обсяг прав та обов`язків сторін за договором, виконання, невиконання та/або неналежне виконання умов договору, наявність заборгованості за договором.

На підтвердження укладення договору та його умов позивач надав суду Заяву від 03.07.2007, Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виписки по карткових рахунках, оформленої на ОСОБА_1 , роздруківки цифрових фотознімків.

Разом з тим, суд не приймає до уваги як належний доказ укладення кредитного договору між сторонами Заяву від 03.07.2007 враховуючи наступне.

У вказаній Заяві від 03.07.2007 вказано, що ОСОБА_1 мала намір отримати кредит у розмірі 2500 грн. у вигляд встановленого кредитного ліміту, однак номер карткового рахунку та кредитного рахунку у анкеті-заяві не вказано, а також не вказано терміну дії картки чи договору і строк повернення коштів.

Більше того, розмір відсоткової ставки у заяві становить 3 відсотки на місяць, тоді як у розрахунку розміру заборгованості та у виписці по рахунку розмір відсоткової ставки становить 2,5%, 2,9%, 3,5%, 3,6%.

Суд також не приймає до уваги як належний доказ укладення кредитного договору Умови та правила надання банківських послуг враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.07.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.03.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суду дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що АТ КБ «Приватбанк» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві від 03.07.2007 домовленості сторін про пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою. Лише факт підписання конкретних умов позичальником може свідчити про прийняття останнім запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, суд дійшов висновку, що Умови та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.07.2007 року шляхом підписання Заяви, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Суд також не приймає до уваги як належний доказ існування договору, виконання, невиконання та/або неналежного виконання умов договору довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , роздруківки цифрових фотознімків враховуючи наступне.

Зокрема довідка про видані відповідачу кредитні картки містить інформацію про шість карткових рахунків.

Разом з тим, ні Заява, ні розрахунок розміру заборгованості не містять інформації про номер будь-якого карткового рахунку чи кредитного рахунку, який міг бути виданий відповідачу 03.07.2007 а за таких умов неможливо підтвердити, що саме за вказаним у довідці картковими рахунками виникла заборгованість, яка є предметом спору у даній справі.

Сам факт наявності карткового рахунку відповідач не заперечує, однак вказує, що не укладала на визначених позивачем умовах договір від 03.07.2007 заборгованості не має.

У свою чергу, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 також є одностороннім документом позивача, який не містить доказів погодження умов зміни умов кредитування з відповідачем, такий документ відповідачем не підписаний, а також довідка містить інформацію про старт карткового рахунку 06.07.2007 року, у той час як предметом спору випливає з умов договору від 03.07.2007 року.

Надані позивачем роздруківки фотознімків паспорта позивача не можуть бути прийняті судом як належні докази отримання картки.

Що стосується виписки по рахунках, то останні свідчать лише про наявність руху коштів та про користування відповідачем картковими рахунками, але у жодному разі не свідчать, що вказані номери карткових рахунків маю відношення до предмету спору у даній справі.

Суд також не приймає до уваги, як належний доказ існування заборгованості за кредитним договором наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.07.2007, оскільки суд розцінює вказаний розрахунок як аналітичний документ банку, складений в односторонньому порядку, що не був погоджений із відповідачем, тому він не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивач не довів, що відповідач не має зобов`язань перед позивачем.

Зі змісту відзиву на позов вбачається, що ОСОБА_1 , заперечуючи факт існування зобов`язань, не заперечує факту сплати коштів, оскільки остання просить суд, у разі наявності підстав для задоволення позову, застосувати строк позовної давності, що вцілому робить таку позицію відповідача суперечливою.

Вказане також підтверджується змістом клопотання про витребування доказів, з якого вбачається, що остання просила витребувати належним чином складений розрахунок за весь період користування кредитними коштами із зазначенням скільки всього спалено коштів, залишку тіла кредиту та інших сум.

При цьому суд враховує, що таке клопотання не може бути задоволене, оскільки відповідачем не надано доказів, що остання зверталась до позивача за отриманням запитуваних доказів та отримала відмову.

Суд враховує, що заперечення відповідачем факту не отримання коштів та не користування ними спростовується доказами поданими позивачем, а саме заявою відповідача, розрахунком заборгованості, довідкою про рух коштів з яких вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами.

При цьому суд також зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.07.2007 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

При цьому судом також встановлено, що відповідачем за період з 03.07.2007 по 26.03.2020, згідно наданого позивачем розрахунку, сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 76714,73 грн., а проведений судом перерахунок свідчить, що вказана сума майже в сім разів є більшою за фактично отримані відповідачем кошти та цілком покриває нараховані відсотки, внаслідок чого вимога банку про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 9597,11 грн. та прострочених відсотків в сумі 2395,18 грн. є безпідставною.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності розгляду не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.223, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м.Київ вул.Грушевського 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 02.08.2021.

СуддяВ. В. Левчук