Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., представника позивача адвоката Кузьмич Н.О., представника третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради Деркач Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернула ся 30.03.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з липня 2017 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини та не проживають однією сім`єю.

Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу спільна дитина позивача та відповідача залишилася проживати з матір`ю. Відповідач з донькою ОСОБА_3 та позивачем разом не проживає.

Свій позов ОСОБА_1 мотивує тим, що дитина потребує постійної уваги та турботи з боку матері. Позивач вказує, що постійно забезпечує свою доньку всім необхідним, донька має гарний стан здоров`я, знаходиться в постійному контакті із матір`ю і під її постійним батьківським наглядом. За твердженням позивача відповідач повністю усунувся від спілкування зі своєю дитиною.

Позивач вказує, що вона має житло, в якому облаштована окрема дитяча кімната із місцем для занять для доньки, крім того, в кімнаті облаштоване місце для відпочинку дитини.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі з участю її представника.

Представник позивача адвокат Кузьмич Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання 20.07.2021 року не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи не надіслав.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у клопотанні представник просив прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.02.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром сім`ї між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 17).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с. 19).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи позивач ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 21).

У акті обстеження умов проживання жительки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вказано, що дитина постійно проживає з матір`ю, для дитини створені належні умови (а.с. 22).

Відповідно до акта від 19.10.2020 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, продуктів харчування для доньки не привозить, до дитини батько не приїжджає і вільний час з донькою не проводить (а.с. 30).

Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_3 , підписана за місцем проживання останньої ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 25).

Згідно з довідкою Навчально-виховного комплексу №30 «Еконад» (спеціалізована школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов - гімназія) м. Києва, ОСОБА_3 є ученицею цього закладу (а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 є ученицею Дитячо-юнацької спортивної школи №24 м. Києва, тренується на відділенні Таеквондо ІТФ (а.с. 37, 38).

Позивач офіційно працює та отримує дохід (а.с. 26, 27).

Участь відповідача ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначений розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації №671 від 21.11.2018 року у формі спілкування з дочкою щосуботи з 11 до 19 години (а.с. 43).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №699 від 17.11.2020 року затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України разом з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 44-45).

Згідно з висновком Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце постійного проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що місце проживання ОСОБА_3 потрібно визначити разом з її матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Таке рішення буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 ЦК України, ст. 7, 141, 161 СК України, ст. 12, 13, 81, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 8, 11 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради (місцезнаходження: Полтавська область, селище Оржиця, вул. Центральна, 24, ідентифікаційний код юридичної особи: 44127311), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м. Київ, вул. Краківська, 20, ідентифікаційний код юридичної особи: 37397237), про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

За ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складене 23.07.2021 року.

Суддя