Справа № 496/3087/21
Провадження № 2/496/1735/21
У Х В А Л А

14 липня 2021 року Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити на його користь земельний сервітут, який полягає у праві користування та експлуатації водопроводом щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1203, площею 0,0767 га, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , встановити, що земельний сервітут має поширюватись на частину земельної ділянки орієнтованою площею 0,0025 га, зазначену у плані, на яку пропонується поширити право земельного сервітуту, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку про необхідність залишення її без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Частиною 1 ст. 100 ЗК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

У відповідності до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч. 1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Однією з основних ознак сервітуту, який підлягає встановленню за рішенням суду, є неможливість задоволення інтересів у будь-який інший спосіб у ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо. Умовою встановлення сервітуту у такий спосіб є те, що позивач має довести у суді, що нормальне функціонування його господарства чи задоволення його інтересів при використанні свого майна неможливе без встановлення сервітуту.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 року по справі №348/1992/16-ц, провадження №61-45579св18.

Але позовна заява не відповідає вказаним вище вимогам законодавства, а саме:

-відсутній розрахунок вартості сервітуту, який може бути платним і безоплатним (конкретну вартість визначають з огляду на термін користування, вид сервітуту, частину землі, що буде використовуватися та інші обставини), порядок розрахунку, форму (готівкова або безготівкова), термін оплати;

-не вказано період, на який позивач просить встановити сервітут, який може бути постійним і строковим;

-відсутні докази, які підтверджують те, що в інший законний спосіб, крім встановлення земельного сервітуту, є неможливим нормальне функціонування господарства позивача чи задоволення його інтересів при використанні свого майна.

Доводи позивача на технічну неможливість прокласти водогін в обхід земельної ділянки, яка належить відповідачу, та його посилання на акт №13545 від 09.12.2010 року суд до уваги не приймає, оскільки зазначений акт є актом на опломбування сполучного водомірного вузла та його зміст жодним чином не відображає обставини, викладені позивачем у позовній заяві.

Крім того, позивачем не надано доказів, що земельна ділянка, площею 0,0767 га, кадастровий номер :01:002:1203, яка розташована по АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів на підтвердження кожної обставини позову щодо порушення прав позивача є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

У відповідності до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно надати висновок експерта, в порядку ст. 106 ЦПК України, щодо встановлення земельного сервітуту, який полягає у вільному проході через визначену частину земельної ділянки відповідача та доступі до водопровідного колодязя та водопровідної труби, її експлуатації, а у разі необхідності її ремонту, або надати дані у підтвердження неможливості надання такого висновку.

Окрім того, земельний сервітут може бути встановлений лише на сформованій земельній ділянці. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 79-1 ЗК України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 ст. 79-1 ЗК України).

Позивачем у позовній заяві не вказано жодних відомостей щодо земельної ділянки орієнтованою площею 0,0025 га, на якій він просить встановити сервітут, тобто дані про кадастровий номер, точну площу, адресу, цільове призначення, та чи взагалі являється вона сформованою.

Вказівка позивача на орієнтовану площу, на яку, на його думку, має поширюватись сервітут, не може бути розцінена судом, як доказ сформованої земельної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Всупереч зазначеній нормі, позивачем надано лише позовну заяву з додатками до неї в одному екземплярі.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Пендюра