ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року

м. Харків

справа № 634/1630/19

провадження № 22-ц/818/2783/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Яцина В.Б.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 25 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Єрьоміної О.В. (повний текст рішення складений 29 січня 2021 року),

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» (надалі Кооператив) на користь ОСОБА_1 вартість безпідставно набутого майна в сумі 80 375 грн.

В обґрунтування послалася на те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,0844 га, кадастровий № :01:000:0342, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області (надалі Земельна ділянка), яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після вступу у спадщину позивач дізнався, що Земельна ділянка перебуває у користуванні Кооперативу без правовстановлюючих документів. На початку 2017 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про те, що має намір самостійно обробляти свою земельну ділянку і просив відповідача не займати її та не проводити на Земельній ділянці сільськогосподарські роботи.

Навесні 2017 року позивач попросив свою довірену особу ОСОБА_4 здійснити обробіток його земельної ділянки та засіяти її насінням соняшника.

23.09.2017 ОСОБА_4 поїхав перевірити стан дозрівання соняшника на земельній ділянці позивача і дізнався, що соняшник скошений Кооперативом без жодних правових підстав, про що повідомив позивача та звернувся із відповідною заявою до Сахновщинського ВП ГУ НП у Харківській області, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження № 0000334 від 24.09.2017 за фактом вчинення відносно позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

У ході проведення досудового розслідування було допитано ряд свідків, матеріалами кримінального провадження доведено, що Кооператив заволодів майном (урожаєм насіння соняшника), належним ОСОБА_1 , без достатньої правової підстави. Отже, з відповідача належить стягнути вартість соняшнику на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 25 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що Земельна ділянка в період з 2002 по 2007 роки перебувала в користуванні Кооперативу на підставі нотаріально посвідченого договору оренди земельної ділянки від 05.02.2002. Дія договору припинилася 06.02.2007, отже, Кооператив користується Земельною ділянкою без достатньої правової підстави, без правовстановлюючих документів на неї, за усною згодою сторін. Позивач та його представник не надали суду належних доказів вартості майна, ні на момент посіву соняшнику, ні на час розгляду справи, як того вимагає ст. 1213 ЦК України. Судом не прийнята до уваги надана стороною позивача інформація щодо середньої врожайності соняшника по Сахновщинському районі Харківської області у 2017 році, оскільки вказані дані жодним чином не підтверджують витрати позивача, які він поніс у зв`язку із обробітком землі та у результаті заволодінням відповідачем належним ОСОБА_1 урожаєм. При цьому суд послався на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, та вказав, що матеріали справи не містять відомостей про створення відповідної комісії та визначення цією комісією розміру збитків, завданих позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він довів належними та допустимими доказами належність йому на праві власності Земельної ділянки, вирощування на ній соняшнику та незаконне збирання соняшнику Кооперативом у 2017 році. Вартість безпідставно збереженого Кооперативом майна доведена копією постанови про закриття кримінального провадження від 27.09.2019, роздрукованим публічним звітом голови Сахновщинської районної державної адміністрації за 2017 рік, що розміщений офіційному сайті Харківської обласної державної адміністрації (містить інформацію про врожайність соняшнику в Сахновщинському районі у 2017 році), та роздруковану інформацію, розміщену на сайті, щодо середньої закупівельної ціни на насіння соняшнику у Харківській області станом на час звернення до суду з дійсним позовом. Кооперативом наданий ОСОБА_1 розрахунок вартості безпідставно набутого майна не спростований, інший розрахунок не наданий. Суд при вирішенні справи не врахував висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 17.09.2019 у справі № 326/443/15-с, а також те, що в натурі соняшник, зібраний у 2017 році повернути не можливо, тому з Кооперативу належить стягнути його вартість.

ОСОБА_5 , діючи в інтересах Кооперативу, 05.04.2021 надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який не може бути врахований Харківським апеляційним судом. В матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б уповноважували ОСОБА_5 представляти інтереси Кооперативу в Харківському апеляційному суді. Наявний у матеріалах справи ордер серії ХВ № 331240 від 28.01.2020 надає ОСОБА_5 право надавати Кооперативу правову допомогу у Сахновщинському районному суді Харківської області у справі № 634/1630/19 (а.с. 32).

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником Земельної ділянки, яку він успадкував після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-10).

05.02.2002 ОСОБА_3 уклав з Кооперативом нотаріально посвідчений договір оренди Земельної ділянки за реєстровим номером 424 строком на п`ять років, починаючи з моменту державної реєстрації цього договору (а.с. 70-73). Договір зареєстрований у Сахновщинському районному відділі земельних ресурсів, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 04.12.2002 зроблений запис № 9.

Пунктом 3.2 вказаного договору визначено, що по закінченню терміну договору орендар має переважне право на поновлення цього договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна письмово повідомити іншу сторону про намір щодо продовження дії цього договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення. Сторона, що отримала таке повідомлення, повинна не пізніше десяти днів з моменту його отримання, надати зацікавленій стороні письмову згоду або незгоду щодо продовження дії цього договору на новий термін. У разі недосягнення сторонами згоди щодо продовження дії цього договору на новий термін термін дії цього договору припиняється згідно до умов цього договору.

Матеріали справи не містять доказів, що сторони договору від 05.02.2002 продовжили його дію в указаному вище порядку, тому з 05.12.2007 оренда Кооперативом Земельної ділянки припинилася.

Протоколами допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (голови Кооперативу), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , наданими у кримінальному провадженні № 0000334, а також постановою про закриття кримінального провадження № 0000334 від 27.09.2019 доведено, що у вересні 2017 року Кооператив скосив соняшник, що виріс на Земельній ділянці, належній ОСОБА_1 (а.с. 52-63). Вартість соняшнику ОСОБА_1 . Кооперативом відшкодована не була.

Статтею 90 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) закріплено, що власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

При цьому статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями статті 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Главою 83 Цивільного кодексу України врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зазначені висновки щодо кондиційних зобов`язань є усталеними, неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року в справі № 922/3412/17.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Кооператив, зібравши у вересні 2017 року з Земельної ділянки ОСОБА_1 соняшник, безпідставно зберіг соняшник у себе, оскільки не мав права користування Земельною ділянкою.

У якості доказів вартості зібраного соняшнику ОСОБА_1 надав суду, зокрема, публічний звіт голови Сахновщинської районної державної адміністрації за 2017 рік, роздрукований з сайту Харківської обласної державної адміністрації, у якому вказано, що у 2017 році у Сахновщинському районі отримано 56,7 тисяч тонн соняшнику, або 78,5% до 2016 року при урожайності 23,0 ц/га і 80,9% до прогнозних показників Програми на 2017 рік (а.с. 13-16).

Також ОСОБА_1 надав суду роздруківку з сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що середня ціна на соняшник у Харківській області складає 8556 грн/т станом на 20.11.2019 (а.с. 17-19).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 послався також на те, що вартість скошеного на його Земельній ділянці соняшнику підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 27.09.2019 (а.с. 63).

Колегія суддів уважає, що вказані докази не можуть уважатися достатніми та допустимими для доведення розміру позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

З опублікованого звіту голови Сахновщинської районної державної адміністрації за 2017 рік не можливо однозначно встановити урожайність 23,0 ц/га була у 2016 чи 2017 році.

Інформація з сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 не може беззаперечено підтверджувати вартість соняшнику у Харківській області станом на час звернення до суду з дійсним позовом, оскільки вказаний сайт, як убачається з його змісту, є інформаційним сайтом, достовірність викладеної на ньому інформації не може мати для суду заздалегідь установленої сили.

В постанові про закриття кримінального провадження від 27.09.2019 констатовано, що ОСОБА_1 уважає, що вартість збитків, завданих йому незаконним збиранням соняшнику з його Земельній ділянці, становить 80 000 грн. За відсутності інших доказів такої вартості соняшнику вважати цей розмір доведеним не можливо.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів вартості соняшнику, яку слід стягнути з Кооперативу, тому правомірно відмови у задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на не спростування Кооперативом визначеної ОСОБА_1 суми, що підлягає стягненню, не спростовує висновку суду першої інстанції.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Оскільки надані позивачем докази з викладених вище підстав визнані судом неналежними та недостатніми для доведення позовних вимог, в Кооперативу не було необхідності спростовувати їх власними доказами.

При цьому суд першої інстанції помилково в рішенні послався на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, та вказав, що матеріали справи не містять відомостей про створення відповідної комісії та визначення цією комісією розміру збитків, завданих позивачеві. Даний порядок не підлягає застосування до дійсних правовідносин з огляду на їх кондикційний, а не деліктний характер. Але на правильність висновків суду в цілому вказана помилка не вплинула.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений 23 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина