Справа № 177/1741/20
Провадження № 2/177/293/21
У Х В А Л А

31.03.2021 Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі секретаря Короновської Д. І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом керівника Криворізької північної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення, договору про встановлення земельного строкового сервітуту та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.01.2021 відкрите провадження по вказаній вище цивільній справі за позовом керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення, договору про встановлення земельного строкового сервітуту та повернення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 31.03.2021 замінено Криворізьку місцеву прокуратуру №2 її правонаступником Криворізькою північною окружною прокуратурою.

Відповідач ОСОБА_3 25.02.2021 подала клопотання про закриття провадження у цивільній справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач вказала, що прокуратурою в інтересах Лозуватської сільської ради заявлену вимогу про визнання недійсним рішення сільської ради від 27.12.2017 №355 ХVІІІ/VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту». Відповідач вважає, що даний спір є публічно-правовим і не може розглядатися за правилами цивільного судочинства, а підлягає розгляду судами адміністративної юрисдикції. Щодо вимог про визнання недійсним договору на встановлення земельного строкового сервітуту від 27.12.2017, укладеного між Лозуватською сільською радою та ОСОБА_3 відносно земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0003 та зобов`язання ОСОБА_3 повернути сільській раді земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення акту приймання-передачі земельної ділянки, вважає, що даний спір підсудний господарському суду, оскільки спірний договір був укладений між юридичною особою Лозуватською сільською радою та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 .

В підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала заявлене клопотання про закриття провадження у справі, вказуючи що спір не підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції

Представник Криворізької північної окружної прокуратури Іванченко П.П. проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на те, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористався, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 189 ЦПК України одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Пунктом 2 ч.2 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Підстави для закриття провадження у справі визначені ч.1 ст. 255 ЦПК України, в пункті 1 якої зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, до юрисдикції загальних судів відносяться справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Під господарською діяльністю, відповідно до ст. 3 ГК України, розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Зі змісту позову слідує, що спір поданий на розгляд суду виник у зв`язку укладенням договору на встановлення земельного строкового сервітуту від 27.12.2017 року між Лозуватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровською областю та ОСОБА_3 , яка згідно умов договору не є фізичною особою-підприємцем.

Тобто, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини мають цивільний характер, а спір по справі не виникає з господарських відносин.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 7 ст. 4 КАС України, термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Згідно із частиною третьою статті 19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, суди мають керуватися тим, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно дост. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень), як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з позову предметом спору є рішення сільської ради від 27.12.2017 №355 ХVІІІ/VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту», на підставі якого було укладено спірний договір на встановлення земельного строкового сервітуту від 27.12.2017 року між Лозуватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровською областю та ОСОБА_3 . А отже внаслідок укладення вказаного договору у відповідача виникло право користування спірною земельною ділянкою, про повернення якої заявлено позивачем.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Вимоги про визнання рішення незаконним мають розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права з астаттею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2018 року по справи №536/158/16-ц.

Отже, незважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб`єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин,.

У даному випадку якщо в результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги стосуються одного і того самого предмету позову та нерозривно між собою пов`язані.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спір у справі, що розглядається, не є публічно-правовим, спірний договір укладений в інтересах фізичної особи, яка не є підприємцем, а тому відсутні правові підстави для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 189, 200, 255ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом керівника Криворізької північної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення, договору про встановлення земельного строкового сервітуту та повернення земельної ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: