ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1018/20Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/329/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 598/1018/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року, ухваленого суддею Левківим А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування вимог посилалась на те, що під час шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає сину належного матеріального утримання в добровільному порядку, не займається його вихованням, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 (жителька с.Розношинці Збаразького району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 03 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року в частині визначення розміру аліментів та стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що ухвалюючи рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. суд не врахував його матеріальне становище, а саме, що він є тимчасово безробітний, через політичну ситуацію в державі не може офіційно працевлаштуватись в м.Донецьку, змушений був покинути постійне місце проживання та переїхав жити в інше місто.

Вказує на те, що не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн., оскільки не має постійного доходу. Окрім того, позичка отримує додатковий дохід у вигляді грошової допомоги від держави, як переселенка.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року - без змін. Посилається на те, що відповідач працездатний, жодних захворювань не має, інших осіб на утриманні не має, проживає на неокупованій території України, що жодним чином не порушує соціальні та трудові права відповідача на працю. Також зазначає, що відповідач жодними доказами не довів недостатності заробітку.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 19 серпня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Згідно довідки, виданої Красносільською сільською радою Збаразького району Тернопільської області від 17 червня 2020 року №97, ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою .

Між сторонами відсутня домовленість про утримання неповнолітнього сина та сплату аліментів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України).

Установивши, що дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку не надає достатніх коштів на утримання сина, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_5 на сина ОСОБА_4 щомісячно, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану відповідача, які б свідчили про реальну його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, а також відсутні докази наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; не доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, тобто ті обставини, які необхідно встановити за вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн.

Суд першої інстанції не зауважив, що визначений ним розмір аліментів на дитину відповідно - 2000 грн. перебільшує 50% розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2020 році й необгрунтовано стягнув їх з відповідача у наведеному розмірі, достатність заробітку (доходу) якого для сплати аліментів у такому розмірі доказами по справі не підтверджена.

Зокрема, судом не надано оцінку доводам відповідача про те, що він не працює, є тимчасово безробітним, через політичну ситуацію в державі не може офіційно працевлаштуватися у рідному місті Донецьку, змушений покинути постійне місце проживання і переїхав проживати в інше місто, постійного доходу та житла не має, а тому не має фінансової змоги виплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., про що подав відповідні докази, а саме, копію трудової книжки, з якої вбачається, що відповідач 11.06.2019 року звільнений з роботи за власним бажанням ( а.с.44-45), довідку про заробітну плату ТОВ Іллічівськавтотранс, з якої вбачається, що ОСОБА_1 за період грудень 2018 року - травень 2019 року отримав 24740 грн. заробітньої плати ( а.с.46), копії фіскальних чеків про переказ коштів позивачці ОСОБА_2 , ( а.с.47-49,54-55,61), копія накладної укрпошти про відправлення дитині ОСОБА_5 посилки (а.с.50-52), копії експрес-накладних Нової пошти про відправлення посилок на адресу ОСОБА_2 ( а.с.59-60), що не враховано судом.

Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи обставини справи, подані сторонами докази, часткове визнання позовних вимог відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутих аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : на утримання сина ОСОБА_3 - із 2000 грн. до 1500 грн., оскільки доказів щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів для присудження аліментів у розмірі 2000 грн. позивачкою не доведено і судом не встановлено.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах сум ними понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року змінити, зменшивши розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (с.Розношинці Збаразького району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - із 2000 грн. до 1500 грн. Розмір аліментів на дитину підлягає індексації відповідно до закону.

В іншій частині рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесених сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуюча : С.І. Дикун

Судді: Т.С. Парандюк

Н.М. Храпак