ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4236/20 Номер провадження 22-ц/814/541/21Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в апеляційному суді в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року, ухвалене суддею Шаповал Т.В.,повний текст рішення складено 18.12.2020 р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 98026,78 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно виконавчого листа №552/2946/14 від 17.06.2014 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.

Посилалась на те, що після ухвалення судового рішення відповідач безвідповідально ставиться до сплати аліментів на утримання дітей, а саме сплачує їх не в повному обсязі та не регулярно, тому утворилась заборгованість.

З урахуванням поданої 25.11.2020 року заяви про зменшення розміру позовних вимог, остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за просточення сплати аліментів у розмірі 40159,13 грн. та 10000 грн. витратна професійну правничу допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову, так як погашення заборгованості відбулося після закінчення періоду, за який нарахована пеня та після звернення до суду з вимогою про усунення порушення її прав

Вважає, що вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені), у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, тобто до 26.10.2020 р., але не більше 100% заборгованості, розмір якої становить 20526,50 грн.

Вказує, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач не сплачував аліменти у зв`язку з поважними причинами.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до апеляційного суду 23.02.2021 р., відповідач ОСОБА_2 прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вказує, що між ним та позивачкою існувала домовленість про те, що він буде перераховувати кошти в рахунок сплати аліментів один раз на два місяці, про що свідчить роздруківка розрахунку заборгованості за вих. № 89416 від 26.10.2020 р. На протязі трьох років він сплачував позивачці грошові перекази в рахунок сплати аліментів. На момент проведення розрахунку заборгованості в нього не збереглися всі квитанції, тому він не мав змоги підтвердити усі перераховані їй кошти. Отримавши від державного виконавця довідку-розрахунок № 89416 від 26.10.2020 р., він дізнався, що заборгованість становить 20526,50 грн. та цього ж дня сплатив суму боргу.

Також посилається на те, що позивачка невірно обрахувала розмір пені та згідно довідки державного виконавця від 17.02.2021 р. в нього відсутній борг зі сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно виконавчого листа №552/2946/14 від 17.06.2014 року, виданого Київським районним судом м. Полтави, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.

Згідно довідкирозрахунку Київського відділоу державної виконавчої служби у місті Полтаві ПівнічноСхідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), станом на 31.08.2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 98026,78 грн. (а.с. 8-9).

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 26.10.2020 року № 89416, наданого Київським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві ПівнічноСхідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), що станом на 30.09.2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 20526,50 грн. (а.с. 34).

Згідно розрахунку заборгованості від 12.11.2020 року, наданого Київським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві ПівнічноСхідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), станом на 31.10.2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 4817,50 грн. (а.с. 44).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Київським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві ПівнічноСхідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), станом на 31.10.2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня (а.с. 50-51).

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив, що відповідач нерегулярно сплачував аліменти на користь позивачки на утримання дітей. Між тим, станом на 31.10.2020 року заборгованість по аліментам відсутня, а доказів на підтвердження того, що відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, позивачкою не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.ст.141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем».

Відповідно до ст. 196 СК України, однією з умов стягнення пені за прострочення сплати аліментів є наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнствата стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК (2947-14) відповідальність

платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК (2947-14) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача пені зі сплати аліментів, позивач посилалася на те, що відповідачем не сплачувалися аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 98 026, 78 грн.

У місцевому суді відповідач посилався на те, що державним виконавцем під час формування довідки-розрахунку не було враховано значну частину коштів, сплачених на користь позивачки в рахунок аліментів. На підтвердження цього він надав державному виконавцю відповідні докази та замовив довідку з врахуванням попередніх оплат, згідно якої заборгованість склала 20526,50 грн., та була ним погашена в повному обсязі, що підтверджується довідкою-розрахунком, про яку зазначалося вище (а.с. 50-51).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що між ним та позивачкою існувала домовленість про те, що він буде перераховувати кошти в рахунок сплати аліментів один раз на два місяці.

Позивачкою вказана обставина не спростована та підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за вих. № 89416 від 26.10.2020 р., з якої чітко прослідковується, що відповідач сплачував аліменти раз на два місяці (а.с. 34).

Отже, доказів на підтвердження того, що відповідач злісно свідомо ухиляється від сплати аліментів, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано ні місцевому, ні апеляційному судам.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції не встановлено підстав, за наявності яких з відповідача може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів відповідно до ст. 196 СК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки, які зводяться до переоцінки доказів, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Довідка-розрахунок державного виконавця від 12.01.2021 р., додана до апеляційної скарги (а.с. 65), згідно якої за ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2021 р. у сумі 3220,53 грн., до уваги колегії суддів не приймається, оскільки спростовується довідкою державного виконавця від 17.02.2021 р. № 3750, наданою до відзиву на апеляційну скаргу, з якої вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 17.02.2021 р. становить 43,83 грн.

При цьому, як убачається з цієї довідки, отриманий боржником дохід у січні 2021 р. становить 3553,95 грн., нараховано аліменти на суму 2395 грн., сплачено 3242,47 грн.; 17.02.2021 р. отриманий боржником дохід складає 2818,74 грн., нараховано аліментів 1454,11 грн., сплачено 3783,34 грн.

Крім того, вказаний період знаходиться поза межами позовних вимог та постановленого місцевим судом рішення та не був предметом розгляду судом першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун