ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5187/21 Справа № 202/1604/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що 05 березня 2020 скаржник дізналась про наявність відкритого виконавчого провадження, де з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто кошти. На думку заявника, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вчинено з грубим порушенням законодавства, а саме: прийнято виконавчий лист, виданий судом 25 квітня 2016, строк для пред`явлення якого минув, зміст виконавчого листа прямо суперечить заочному рішенню Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та рішенню апеляційного суду Дніпропетровської області за яким з неї стягнуто грошові кошти на користь стягувача, а саме в частині розміру стягуваної суми.

Крім того, у виконавчому документі та рішеннях суду є розбіжності у написанні назви стягувача, а саме ПАТ КБ Приватбанк та АТ КБ Приватбанк. Також, заявник не погоджувалась з рішенням суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, а саме із стягненням з неї боргу за кредитним договором, штрафу, пені, оскільки вказаного рішення не отримувала, жодних кредитів у ПАТ КБ Приватбанк не брала. На підставі вищевикладеного просила визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що заява є необґрунтованою та недоведеною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист був пред`явлений із порушенням строку.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 14 травня 2015 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у цивільній справі № 202/1604/14-ц, Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року вказане вище заочне рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №IFU0RK00152632 від 22 березня 2005 станом на 17 жовтня 2013 року у сумі 24 674 грн. 95 коп. із яких: 4068,27 грн. заборгованість за кредитом, 15665,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 872,75 грн. заборгованість по комісії, 4068,27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки закрито. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на повернення судових витрат 1120 грн. 83 коп.

25 квітня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, у цивільній справі № 202/1604/14-ц, за змістом, що відповідає резолютивній частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вказано до 31 березня 2017 року.

19 грудня 2017 року виконавчий лист постановою головного державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Івано-Франківській області від 19 грудня 2017 року, у межах виконавчого провадження № 51162450, було повернено стягувачу з підстав відсутності у боржника - ОСОБА_1 майна на яке можна звернути стягнення.

15 січня 2020 року стягувач повторно звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом.

Державним виконавцем 16 січня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, де стягувачем вказано АТ КБ «ПриватБанк, боржником скаржника, сума до стягнення 25 795, 78 грн.

Державним виконавцем 26 лютого 2020 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, виконавче провадження № 60980779, якою встановлено, що боржник отримує заробітну плату у ГУ ДПС, та постановлено звернути стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ГУ ДВС в Івано-Франківській області у розмірі 28 595, 35 грн. борг, 2 579, 57 грн. - виконавчий збір, 220 грн. витрати з виконавчого провадження.

27 квітня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про виправлення помилки у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27 квітня 2020 року, де ГУ ДВС в Івано-Франківській області змінено на ГУ ДПС в Івано-Франківській області.

25 травня 2020 року державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у зв`язку із поверненням постанови від 26 лютого 2020 року стягнення по якій припинено, постановлено проводити стягнення за постановою від 25 травня 2020 року, загальна сума боргу 22 112, 35 грн.

У відповідності до копії службової записки від 05 березня 2020 ОСОБА_1 було повідомлено, що на адресу ГУ ДПС в Івано-Франківській області надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 лютого 2020 року , виконавче провадження № 60980779.

У п. 2 Статуту (витяг) стягувача вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, районний суд обґрунтовано виходив з того, що останнім днем пред`явлення до виконання виконавчого листа, після його повернення, є 19 грудня 2020 року. Враховуючи, що стягувач повторно звернувся до державної виконавчої служби 15 січня 2020 року, строк пред`явлення до виконання ним виконавчого листа пропущено не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частинами 1, 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, 05.10.2016 набрав чинності ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (ЗУ «Про виконавче провадження»). У розділі ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного закону визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом: Закон України «Про виконавче провадження» (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Частинами 5-7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи зміст частин 5-7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» суд приходить до висновку, що виконавчі дії з виконання виконавчого листа мають проводитись відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Так, ч. ч. 1, 5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, у виконавчому листі чітко передбачений строк його пред`явлення до виконання 31 березня 2017 року, тоді як його було подано лише 15 січня 2020 року, тобто з пропуском строку, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки виконавчий лист вперше було повернено без виконання 19 грудня 2017 року, тоді як відповідно до вимог закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Тобто, останнім днем пред`явлення до виконання виконавчого листа, після його повернення, є 19 грудня 2020 року.

Посилання апелянта на те, що виконавчим листом крім заборгованості за кредитом, стягнено з неї штраф та пеню, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дані посилання свідчать про незгоду з ухваленим рішенням, відповідно до якого видано виконавчий лист, що є підставою для перегляду рішення в апеляційному порядку, тоді як ОСОБА_1 таким правом не скористалась.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувачем у виконавчому листі виступає ПАТ КБ ПриватБанк, а не АТ КБ ПриватБанк, тоді як ні виконавчою службою, ні стягувачем не здійснювалась заміна сторони у виконавчому проваджені, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк».

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко