Справа № 450/521/20 Провадження № 2/450/407/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- приватний нотаріус Леськів Галина Михайлівна, про визнання недісним свідоцтва про право на спадщину,-

в с т а н о в и в:

11.02.2020р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року, видане приватним нотаріусом Леськів Г.М. відповідачу ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,3549 га, кадастровий номер :20:000:0124, зареєстроване в реєстрі за №248.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її та відповідача мати ОСОБА_3 , після смерті якої, за рішенням суду від 07.06.2019р., за нею було визнано право власності на належні померлій чотири земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку площею 0,3549 га, кадастровий номер :20:000:0124.

Після отримання зазначеного рішення суду вона звернулася до державного реєстратора з наміром зареєструвати за собою право власності, однак реєстратор повідомив,що Ѕ частина спадкового майна вже зареєстрована за відповідачем. Підставою для такої реєстрації стало Свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року, видане приватним нотаріусом Леськів Г.М., зареєстроване в реєстрі за №248.

Оспорюване нею свідоцтво вважає протиправним з тих підстав, що за рішенням суду вона визнана єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , тоді як відповідач звернувся з заявою про прийняття спадщини з пропуском 6-ти місячного строку.

Крім того, за договором дарування від 05.05.2004р., вона набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці площею 0,25 га,кадастровий номер :03:001:0232, право власності на яку у відповідності зі ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України , перейшло до неї. Посилаючись на приписи ст.1301 ЦК України, позов просить задовольнити.

12.03.2020р. по справі відкрито загальне позовне провадження.

05.05.2020р. відповідач ОСОБА_2 подав відзив, а 24.06.2020р. заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позов вважає безпідставним і необґрунтованим, в задоволенні якого просить відмовити.

Стверджує, що як підставу для задоволення позову позивач посилається на рішення суду від 07.06.2019р., яким за нею визнано право власності на все майно їх померлої матері. Однак позивач замовчує той факт, що вона отримала дане рішення в результаті обману та подання неправдивих даних, оскільки приховала від суду, що крім неї, спадкоємцем померлої за законом є також він - син померлої.

Зазначає, що після смерті матері він у визначений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Леськів Г.М. з заявою про прийняття спадщини, та 07.02.2019р. отримав документи на Ѕ частину всього спадкового майна.

28.02.2020р. йому зателефонувала приватний нотаріус Леськів Г.М. та повідомила, що до неї звернулася позивач та вимагає видати їй документи на все спадкове майно, посилаючись на якесь рішення суду, яким останню визнано єдиним спадкоємцем майна їх померлої матері.

Тому він 04.03.2020р. звернувся до Пустомитівського районного суду, де отримав копію рішення суду від 07.06.2019р., про яке йому раніше не було відомо. Дане рішення він відразу ж оскаржив в апеляційному порядку, однак станом на час подання відзиву, його апеляційна скарга ще не розглянута в суді.

Вважає, що твердження позивачки про те, що на земельній ділянці кадастровий номер :03:001:0232, знаходиться житловий будинок, який їй був подарований, нічим не підтверджені, оскільки в самому договорі не згадується про дану земельну ділянку. А дана земельна ділянка не є предметом спору в даній справі, так як позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №248, однак дане свідоцтво не має жодного відношення до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0232.

04.06.2020р. представник позивача ОСОБА_4 подав відповідь на відзив та зазначає, що відповідач у своєму відзиві намагається спростити обставини, які не підлягають доказуванню, оскільки такі були встановлені рішенням суду від 07.06.2019р., зокрема , що єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 є її донька-позивачка ОСОБА_1 , а правовою підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину вважає приписи ст.1301 ЦК України.

05.06.2020р. закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні 21.09.2020р. представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав з вище зазначених підстав, який просив задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні 21.09.2020р. заперечив позов, в задоволенні якого просив відмовити за безпідставністю.

Третя особа приватний нотаріус Леськів Г.М. в судове засідання не явилася та не повідомила причин неявки.

В судове засідання, призначене на 11.03.2021р. учасники не явилися, представник позивача ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому судове засідання проводиться у відсутності сторін, без фіксування технічними засобами, на підставі поданих сторонами доказів.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального прав, суд встановив наступне.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.ст.328,1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності та здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця відносяться до першої черги спадкоємців за законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 являються дітьми ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дані обставини визнаються учасниками справи, тому такі в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

07.02.2019 року приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г.М. на підставі ст.1261 ЦК України, видала ОСОБА_2 , як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , чотири Свідоцтва про право на спадщину за законом на наступні земельні ділянки :

- площею 0,2500 га, кадастровим номером :03:001:0232, спадкова справа №39/2018, зареєстроване в реєстрі за №236 ( а.с.49);

- площею 0,0341 га, кадастровий номером :03:001:0233, спадкова справа №39/2018, зареєстроване в реєстрі за №240 ( а.с.64);

- площею 1,2997 га, кадастровий номер :17:000:0168, спадкова справа №39/2018, зареєстроване в реєстрі за №244 ( а.с. 54);

- площею 0,3549 га, кадастровий номер :20:000:0124, спадкова справа №39/2018, зареєстроване в реєстрі за №248 ( а.с.59).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.06.2019р., за ОСОБА_1 - позивачем по справі, в порядку спадкування за ОСОБА_3 , визнано право власності на чотири земельні ділянки: площею 1,2997 га, кадастровий номер :17:000:0168; площею 0,0341 га, кадастровий номером :03:001:0233; площею 0,2500 га, кадастровим номером :03:001:0232; площею 0,3549 га, кадастровий номер :20:000:0124 ( а.с.4-5).

Постановою Львівського апеляційного суду від 29.09.2020р., рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.06.2019р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 29.09.2020р. ( а.с.187-190).

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду, позивач способом захисту його прав вказав ст.1301 ЦК України, згідно якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно згаданого рішення апеляційного суду від 29.09.2020р., суд встановив, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 являлися її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивач та відповідач в даній справі), які звернулися до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері. На час звернення ОСОБА_1 до суду (травень 2019р.) з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на спірні земельні ділянки, її брату ОСОБА_2 вже були видані (07.02.2019р.) відповідні свідоцтва про право на спадщину на ці ж ділянки у розмірі Ѕ частки.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь тіж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином рішенням суду від 29.09.2020р. встановлено, що ОСОБА_2 являвся спадкоємцем першої черги після смерті його матері ОСОБА_3 якому, як спадкоємцю за законом, було видане, в тому числі, оскаржуване свідоцтво.

З цих підстав до даних спірних правовідносин не може бути застосовано норми ст.1301 ЦК України, на які позивач посилається, оскільки відповідач мав право на спадкування, і судом не встановлено можливого існування інших випадків для визнання недійсним оспорюваного правочину.

Що стосується тверджень позивача про те, що за договором дарування від 05.05.2004 р. вона отримала від ОСОБА_3 у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер :03:001:0232, яка перейшла у її власність ще у 2004 році, то такі являються безпідставними, які судом не приймаються до уваги, оскільки дана земельна ділянка не являється предметом позову. Своє рішення з цього питання суд зазначив в ухвалі від 11.03.2021р.

З врахуванням встановленого суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 після відкриття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 , як спадкоємцю першої черги за законом, у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України, було правомірно видане 07.02.2020р. приватним нотаріусом Леськів Г.М. Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку пл. 0,3549 га, кадастровий номер :20:000:0124, зареєстроване в реєстрі за №248.

На підставі з`ясованих обставин справи суд вважає позов безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити повністю.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати у виді сплати судового збору, понесені позивачем, згідно ст.141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.328,1216, 1261, 1301 ЦК України, ст.ст.10,13,76-82,133,141,258-259, 263-265, 273, 351-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року, видане приватним нотаріусом Леськів Г.М. ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,3549 га, кадастровий номер :20:000:0124, зареєстроване в реєстрі за №248, відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору, понесені позивачем ОСОБА_1 , покласти на позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

СуддяМ. О. Кіпчарський