ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1122/21 Номер провадження 22-ц/814/1622/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Зеленської О.І.,

представника позивача ( ОСОБА_1 ) - адвоката Колеснікова В.О.,

представника відповідача (Київського ВДВС у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) - Забрудської О.О., Гречківської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Турченко Т.В.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського ВДВС у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 496 765, 28 грн, що складається з: 442 992,56 грн. - збитки від інфляції та 53 772,72 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Вказував, що він на прилюдних торгах, проведених 20 січня 2012 року на виконання судового рішення, придбав квартиру, сплативши на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 274 680,00 грн.

В подальшому прилюдні торги були визнані недійсними, а сплачені ним грошові кошти були повернуті йому лише 22 лютого 2021 року.

Вважав, що згідно з вимогами ст. 1214 , 536, 625 ЦК України він має право за період з 16.12.2013 року по 22.02.2021 року на відшкодування індексу інфляції та 3 % річних.

Крім того вказував, що несвоєчасним поверненням грошових коштів йому було заподіяно моральну шкоду, розмір якої ним оцінено у сумі 50 000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказує, що місцевим судом при розгляді справи порушені норми матеріального та процесуального права, висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу Київський Відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Зазначали на дотримання місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20.04.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6406С23/41 від 28.11.2006 року та №6407С29/87 від 07.11.2007 року.

По даній справі були видані виконавчі листи, за якими в липні 2010 року державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ (наразі - Київський Відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження №.

В результаті примусового виконання рішення суду, зазначена іпотечна квартира була реалізована на публічних торгах. Переможцем торгів став ОСОБА_1 , який і отримав свідоцтво про право власності.

До проведення торгів ОСОБА_1 було сплачено гарантійний внесок на користь ПП «Нива-В.Ш.» у сумі 15 270 грн., а після перемоги - 274 860 грн. за придбане нерухоме майно та 15 270 грн. в якості доплати винагороди торгівельній організації.

Сума грошових коштів, отриманих від переможця торгів у розмірі 274 680 грн. була перерахована на рахунок Київського ВДВС Полтавського МУЮ.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16.12.2013 року визнано недійсними результати прилюдних торгів, які проведені 20.01.2012 року ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації квартири, визнано недійсним протокол про проведення зазначених торгів, визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

11.05.2016 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 25 532 грн. 73 коп.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2019 року у справі №552/6676/16-ц з Київського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області на користь ОСОБА_1 стягнуто 249 327 грн. 27 коп., отриманих за недійсним правочином, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 8 232 грн.87 коп.

Також, місцевий суд установив, що грошові кошти в розмірі 249 327 грн.27 коп. перераховані на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку, що до 20.12.2019 року не було жодного рішення судової інстанції, яке б зобов`язувало відповідача повернути ОСОБА_1 основну суму коштів у розмірі 249 327 грн.27 коп.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутній факт прострочення виконання зобов`язання Київським відділом державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) по сплаті суми боргу на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 20.12.2019 року. Позивач отримав кошти тоді, коли він звернувся до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Вини Київського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в тому, що ОСОБА_1 не звернувся до центрального органу виконавчої влади щодо отримання коштів раніше, не має.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (акцесорне зобов`язання (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19)) та правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (обставини справи є тотожними).

Таке зобов`язання виникає з дня набрання чинності судовим рішення про визнання торгів недійсними і до дня перерахування коштів.

За таких обставин, висновки місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних суперечить вимогам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач прохає стягнути на свою користь індекс інфляції у розмірі 442 992,56 грн. за період з 16.12.2013 року по 22.02.2021 рік.

Перевіривши вірність обрахування зазначеної суми, апеляційний суд вказує, що позивачем допущена арифметична помилка. Так, сума боргу становить 249 327,27 грн., сукупний індекс інфляції за період грудень 2013 року - лютий 2021 року становить 2.776 %. Розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції становить: 249 327,27 * 2.776 = 692 132, 502 грн. - суму боргу 249 327,27 = 442 805,23 грн.

Тобто, розмір інфляційних втрат становить 442 805,23 грн., а не - 442 992,56 грн., Розмір 3 % річних за вказаний період позивачем обраховано вірно та становить - 53 772,72 грн.

Зазначені грошові суми підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є обґрунтованими.

Разом з тим, висновки місцевого суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди є вірними.

У відповідності з вимогами статей 223, 1167 ЦК України визначено загальні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи місцевим судом позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача.

При розгляді справи не було встановлено винних, протиправних дій відповідача, які б призвели до заподіяння позивачу моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що прилюдні торги були визнані судовими рішеннями недійсними, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, є слушними.

Належною компенсацією за несвоєчасне повернення грошових коштів є саме відшкодування індексу інфляції та 3 % річних у передбаченому законом пордку.

Апеляційним судом також установлено, що при розгляді справи № 552/6676/16-ц позивачем ОСОБА_1 вже порушувалося питання про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Проаналізувавши зміст судових рішень у цій справі (копії яких частково були наявні в матеріалах справи, а тому роздруковані апеляційним судом з Єдиного державного реєстру судових рішень та долучені до справи), апеляційним судом було установлено, що при розгляді вказаної справи Полтавським апеляційним судом у постанові від 20 грудня 2019 року було встановлено факт, що позивачем зазначені вимоги заявлені передчасно. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що пред`явлення позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних після виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 552/6676/16-ц, не є перешкодою для повторного пред`явлення позивачем даного позову.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

У відповідності з вимогами ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначені вище висновки суду, рішення місцевого суду в частині відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків з врахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В частині відмови у стягненні моральної шкоди рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню вимоги ОСОБА_1 до Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) підлягають задоволенню на суму інфляційних втрат, та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, то, з урахуванням пропорційності задоволених вимог із Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір за подачу позову до місцевого суду у розмірі 4 967,65 грн. та 7 451,47 грн. за апеляційне оскарження судового рішення, а всього: 12 419, 12 грн.

Понесений судовий збір за вимогами про стягнення моральної шкоди відшкодуванню не підлягає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних.

Стягнути з Київського Відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 442 805,23 грн. - інфляційних витрат, 53 772,72 грн. - 3 % річних, та понесені судові витрати в загальній сумі 12 419,12 грн. (4 967,65 грн. - судовий збір, сплачений до місцевого суду та 7 451,47 грн. - судовий збір, сплачений за апеляційне оскарження судового рішення).

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 липня 2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді

С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук