ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5595/21 Справа № 205/9013/20 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги

Акціонерного товариства «Акцент-Банк»,

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість (а.с. 2-4).

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 26 жовтня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Позичальник свої обов`язки системно не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2021 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2018 року за тілом кредиту у розмірі 11 542 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 30 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі 2 094 (дві тисячі дев`яносто чотири) гривні 31 коп., а також судовий збір у розмірі 1 146 (одна тисяча сто сорок шість) гривень 51 коп., а всього 14 783 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 12 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 29-30).

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ «Акцент-Банк», подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 31-32).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 2 094,31 грн. скасувати з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проте, згідно ч. ч. 4, 5 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.10.2018 року між Акціонерним товариством «Акцент банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SAMABWFC6, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомимася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms/ в розділі «Умови та Правила».

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею станом на 12.10.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 25 001 грн. 13 коп., де заборгованість кредитом 11 542 грн. 30 коп., заборгованість за процентами 13 458 грн. 83 коп.

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В цій частині судове рішення не оскаржується.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідно до паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 26 жовтня 2018 року, який був підписаний ОСОБА_1 та діяв з 26 жовтня 2018 року по 01 січня 2019 року, зазначено, річна процентна ставка за прострочене виконання зобов`язання складає 46,8 % річних (а.с. 6). Оскільки зі спливом строку, який був зазначений в умовах, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача судові надано не було, то після 01 січня 2019 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 26 жовтня 2018 року між банком і ОСОБА_1 . У зв`язку з викладеним, відповідач зобов`язана сплатити позивачеві заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом у визначеному договором розмірі у сумі 2 094 гривні 31 коп. за період з 26 жовтня 2018 року по 01 січня 2019 року у зв`язку із невиконанням боржником зобов`язань по кредитному договору.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаного нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Встановлено, що 26.10.2018 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент -Банк», правонаступником якого є позивач, з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки.

На підставі Анкети-Заяви від 26.10.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.

Також встановлено, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором та заборгованості не погашає.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 12.10.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 25 001 грн. 13 коп., де заборгованість кредитом 11 542 грн. 30 коп., заборгованість за процентами 13 458 грн. 83 коп.

Судом встановлено, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості та в Анкеті-Заяві від 26.10.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відсутні дані про те, яку картку видано відповідачу.

Крім того встановлено, що в п. 4 паспорта споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" вказано інформацію щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживання (для карток "Універсальна" та "Універсальна Gold") (а.с. 6). Разом з цим не визначено, яку саме картку отримала відповідач.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, суд вищевикладеного не врахував, а тому прийшов до помилкових висновків про часткове задоволення позовних вимог про стягнення відсотків, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, оскільки матеріали справи не містять доказів, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, відсутні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті банку. Зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, а тому і був ознайомлений із Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодився з ними. Крім того, вказує на паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" є в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Також Паспорт продукту підписано боржником, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, яку саме картку видано відповідачу, а тому не можливо встановити за якими відсотками проводились розрахунки, які надано позивачем. Враховуючи ту обставину, що в анкеті-заяві та паспорті визначено різні відсоткові ставки для різних видів карток. Крім того, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновків суду не спростовує.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 2 094,31 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а в іншій частині без змін.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ Акцент-Банк підлягає залишенню без задоволення, рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені апеляційної скарги відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 2 094,31 грн. скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог в повному обсязі.

В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

О.М. Макаров