Справа № 131/903/19
Провадження № 22-ц/801/529/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуСправа № 131/903/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.

за участі секретаря судового засідання Файчук Я.В., представника ОСОБА_1 адвоката Якименка О.О., представника ПАТ «Жорнище» - адвоката Зайцева В.Ю., розглянувши апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Жорнище» - адвоката Зайцева Владислава Юрійовича на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «Жорнище» про розірвання договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 квітня 2013 року між нею та ПАТ «Жорнище» підписано договір оренди № 3 належної їй земельної ділянки площею 2,0748 га, кадастровий номер 05212824:0001:0000387, яка розташована на території Жорницької сільської ради. Договір укладено терміном на 10 років.

Відповідно до п. 10 Договору оренди землі, нарахування орендної плати мало здійснюватися з урахуванням індексації.

Після підписання договору оренди відбувався постійний і значний ріст тарифів, а орендна плата, в зв`язку із цим ростом, в супереч п.13 Договору оренди землі, орендарем не піднімалася.

Крім того, відповідно до офіційних даних Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель вже в наступний рік після підписання Договору оренди збільшився на коефіцієнт 1,249. Тому вже з 2014 року орендар повинен був виплачувати збільшену орендну плату на величину цього коефіцієнта.

Проте, всі вищевказані умови Договору оренди на протязі 6 років систематично не виконуються орендарем, що в свою чергу, призводить до порушення прав позивача як орендодавця.

Тому позивач просить суд достроково розірвати договір оренди землі № 3 від 23 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Жорнище», щодо оренди земельної ділянки площею 2,0748 га, кадастровий номер 05212824:0001:0000387, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди землі № 3 від 23 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Жорнище», щодо оренди земельної ділянки площею 2,0748 га, кадастровий номер 05212824:0001:0000387, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Жорнище» на користь ОСОБА_1 748,00 (сімсот сорок вісім гривень) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ПАТ «Жорнище» адвокат Зайцев В.Ю. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року вважає законним та таким, що відповідає матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Жорнище» укладено договір оренди № 3 щодо оренди земельної ділянки площею 2,0748 га, кадастровий номер 05212824:0001:0000387, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області (а.с. 7-8).

На підставі акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду, що є додатком до договору оренди землі, ОСОБА_1 передала ПАТ «Жорнище» у строкове платне користування, належну їй на праві власності земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п. 9,10,11 договору оренди землі № 3 від 23 квітня 2013 року сторони обумовили, що: розмір орендної плати у рік становить 1 609,75 грн, що складає 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її індексації. Орендна плата вноситься у строк до 20 числа останнього у звітному році місяця.

При цьому, відповідно до п. 13 даного договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом.

У пунктах 10 та 13 договору оренди землі № 3 від 23 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Жорнище», сторони обумовили, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її індексації.

Відповідно до розрахунку нарахованої та виплаченої орендної плати за договором оренди № 3 земельної ділянки площею 2,0748 га, кадастровий номер 05212824:0001:0000387 від 23.04.2013 орендодавцю ОСОБА_1 в 2014 році ПАТ «Жорнище» нараховано 1609,75 грн., сплачено 1368,29 грн; в 2015 році нараховано 2112,39 грн., сплачено 1763,85 грн; в 2016 році нараховано 2012,19 грн., сплачено 1619,81 грн; в 2017 році нараховано 2012,19 грн., сплачено 1613,81 грн; в 2018 році нараховано 4829,25 грн., сплачено 3887,54 грн.

Відповідно до офіційних даних Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель в 2014 році збільшився на коефіцієнт 1,249. Враховуючи зазначене, керуючись п.п. 10,13 договору оренди № 3 земельної ділянки площею 2,0748 га, кадастровий номер 05212824:0001:0000387 від 23.04.2013 з 2014 року нормативна грошова оцінка повинна була становити 50246,39 грн. (40243,71 Х 1,249)

В 2015 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель збільшився на коефіцієнт 1,2 тому нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 05212824:0001:0000387 повинна була становити 60317,27 грн (50264,39 грн. Х 1,2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконано обов`язок по сплаті орендної плати на земельну ділянку з урахуванням її індексації, що є порушенням істотних умов договору, які містять системний характер.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Саме такий висновок зазначений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16, у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року №527/603/17, №61-18906.

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з цим відповідач не спростував належними та допустимими доказами твердження позивача про те, що орендна плата їй сплачена не в повному обсязі, а саме без урахування інфляції.

Зокрема, на спростування вимог позивача, ПАТ «Жорнище» були надані копії відомостей про проведення розрахунків за оренду земельної ділянки. Крім того судом у ПАТ «Жорнище» була витребувана інформація у вигляді точного розрахунку (формули) за договором №3 від 23 квітня 2013 року орендної плати ОСОБА_1 за період 2014-2018 роки за користування земельною ділянкою площею 2,0748 га з урахуванням індексу інфляції.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зазначені докази до уваги не прийняв, оскільки вони суперечать один одному в частині нарахованих та виплачених позивачу сум орендної плати та не підтверджують проведення розрахунків з ним з урахуванням індексації.

Крім того, не приймаються до уваги і доводи представника ПАТ «Жорнище» - адвоката Зайцева В.Ю. про те, що орендна плата виплачувалась у натуральній формі, а тому індексації не підлягає. Дані доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 10 Договору обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, а тому індексації підлягає розмір орендної плати, а не вартість сільськогосподарської продукції, виданої в якості орендної плати у натуральній формі.

Оскільки відповідачем не подано до суду належних і допустимих доказів виконання своїх обов`язків за спірним правочином, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правової підстави для задоволення позову та розірвання договору оренди внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендної плати.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Крім того, представником позивача в суді апеляційної інстанції було заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді в сумі 5 000 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено. що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В даному випадку представником позивача було надано докази про те, що ОСОБА_1 було оплачено послуги представника з вивчення апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу та участі в розгляді апеляційної скарги, представник відповідача не заперечував щодо розміру понесених судових витрат позивачкою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України стягнення з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_1 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Жорнище» - адвоката Зайцева Владислава Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Жорнище» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

С.Г. Копаничук