Справа № 755/6562/21
"29" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Чех Н.А.,
з участі секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.
розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій,
Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення штрафних санкцій посилаючись на те, що 02.04.2004 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 9-04-И, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 39 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12 відсотків річних строком до 02.09.2019 року. 01.02.2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 та змінює розмір комісійної винагороди, встановленої п.4.9 договору та складає 488,04 грн. 14.04.2009 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 відповідно до умов якої, розмір комісійної винагороди складає - 528,04 грн. В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між
ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки від 02.04.2004 року, за умовами яких поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28.04.2004 р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за умовами якого останній передав в заставу ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, в тому числі і за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором ОСОБА_1 . Постановою № 612 Національного Банку України від 17.09.2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 . Також, згідно договору відступлення права вимоги Державна іпотечна установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, про що позичальника було проінформовано. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 19.02.2020 року складає 748 454,59 грн. 30.06.2020 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 755/3325/20, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 9-04-И від 02.04.2004 року в розмірі 599 989,75 грн. та судовий збір в сумі 8 999,85 грн. Однак, рішення суду до цього часу не виконано, у зв`язку з чим просить стягнути інфляцію в розмірі 6 129,24 грн. та 3 % річних - 6 564,74 грн.
Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 16.04.2021 року.
20.04.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
23.04.2021 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача.
27.04.2021 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».
Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації, отримано 04.06.2021 року. В установлений судом строк відповідач відзив не подав.
Оскільки розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи.
Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
01.02.2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №9-04-И від 02 квітня 2004 року, відповідно до якої п.2.2. та п.4.9. викладено в новій редакції щодо номеру позичкового рахунку та щомісячної сплати комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів в розмірі 488,04 грн .
Крім того, 14.04.2009 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору №9-04-И від 02 квітня 2004 року, відповідно до якої п.2.2. та п.4.9. викладено в новій редакції щодо номеру позичкового рахунку та щомісячної сплати комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів в розмірі 528,04 грн.
У зв`язку зі порушенням взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 кредитор звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення боргу.
30.06.2020 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 755/3325/20, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 9-04-И від 02.04.2004 року в розмірі 599 989,75 грн. та судовий збір в сумі 8 999,85 грн.
Рішення набуло законної сили 07.08.2020 року. Однак рішення відповідачем не виконано.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання.

Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

По даній справі установлено, що боржник рішення суду не виконує.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляцію та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке покладене на нього рішенням суду. Згідно розрахунку за період з 04.03.2020 року по 17.08.2020 року інфляційні втрати становлять - 6 129,24 грн., 3 % річних - 6 564,74 грн.

Враховуючи матеріали справи та норми законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню. Загальна сума коштів яка підлягає стягненню - 12 693,98 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав докази, які мали підтвердити належне виконання ним рішення суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивач сплатив судовий збір в розмір 2 270,00 грн., і дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Державної іпотечної установи (, адреса: м. Київ, бульвар Л. Українки, будинок № 34, квартира № 55) кошти в сумі 12 693,98 (дванадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні 98 копійок) та судовий збір - 2 270,00 грн.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного судового рішення - 29.06.2021 року.

Суддя: