ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1412/20 Номер провадження 22-ц/814/1849/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих знищенням майна та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 та, посилаючись на статті 1166, 1167 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі є співвласниками будинку літ. А. А1 по АДРЕСА_1 . 4 травня 2019 року позивач дізнався, що ОСОБА_3 зруйнувала вбиральню-душ, що знаходилася на території домоволодіння та у технічному паспорті була позначена літерою «Ж». Неправомірні умисні дії ОСОБА_3 завдали майнової шкоди позивачу у розмірі 21 300 грн 00 коп., що становить 1/2 частку вартості відновлення будівлі, визначеної експертом. Протиправна поведінка ОСОБА_3 стала причиною неприємних емоцій? переживань, яких зазнав ОСОБА_1 . Завдану пошкодженням майна моральну шкоду ОСОБА_1 оцінив у 5 000 грн 00 коп.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування збитків 21 300 грн 00 коп. та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн 00 коп.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих знищенням майна та про стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази, надані сторонами, зокрема не врахував покази свідків зі сторони позивача. Вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях.

Відповідачем надано суду відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вона вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим. Ухваленим при повному досліджені всіх доказів, наданих сторонами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, домоволодіння АДРЕСА_1 належить співвласникам: ОСОБА_1 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2013 року після ОСОБА_5 (а.с. 7), ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по 1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_7 (а.с. 55).

Домоволодіння складається з житлового будинку літ. А, А1 та господарських будівель, в тому числі вбиральні-душу, позначеному у технічному паспорті літерою «Ж». Житловий будинок має окремі входи та фактично поділений на дві частини.

ОСОБА_3 разом з родиною постійно проживає у частці домоволодіння, яка раніше перебувала у власності та фактичному користуванні її батька ОСОБА_7 . Позивач з родиною проживає у місті Києві. У спірному домоволодінні позивач не проживає, його частка перебуває у занедбаному стані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту знищення саме відповідачем спірної господарської споруди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також той факт, що саме відповідач є заподіювачем шкоди.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №520/4080/16.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених майнових витрат позивачем надано висновок експерта №7-20 від 12.02.2020 року. При цьому суд звертає увагу, що на вирішення експерту було поставлено питання щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт по відновленню будівлі вбиральні-душу літ. Ж домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 .

При цьому, жодним чином вказаний експертний висновок факту що спірна господарська будівля була знищена внаслідок умисних дій по її руйнуванню, та що саме відповідач вчинила ці дії не доводить.

Інших об`єктивних доказів, які б підтверджували той факт, що саме відповідач є заподіювачем шкоди позивачем не надано.

Талон-повідомлення єдиного обліку №11453 та 12708 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.05.2019 та 18.05.2019 року, надані позивачем доводять лише факт його звернення до правоохоронних органів. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів щодо прийняття рішень по фактам вказаних звернень, а отже надавати правову оцінку вказаним доказам суд не може.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд належно встановив обставини справи, визначився з правовідносинами, які виникли, та законом, який їх регулює, дійшовши правильного висновку про те, що позивач не довів обґрунтованості своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи судом першої інстанції проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов