Справа № 226/2715/20

ЄУН 226/2715/20
Провадження № 2/226/69/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретарів Тіссен О.В., Григор О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням. В обгрунтування вимог зазначила, що 05 березня 2020 приблизно о 21.00 год. її колишній чоловік ОСОБА_4 під час словесного конфлікту, виниклого на грунті взаємних неприязних стосунків, умисно наніс їй один удар рукою в область лівого ока, спричинивши їй тілесне ушкодження в виді тупої травми лівого ока: гематоми м`яких тканин лівої навколоочної ділянки, яка ускладнилася посттравматичним запаленням слизової оболонки правого ока (кон`юктивітом), що відноситься до легких тілесних ушкоджень, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності. У зв`язку з цим 06.03.2020 було розпочато досудове розслідування за ст.125 ч.1 КК України. Після отримання тілесних ушкоджень вона звернулася за медичною допомогою до Мирноградської Центральної міської лікарні, де з 06.03.2020 по 17.03.2020 перебувала на стаціонарному, а після цього - на амбулаторному лікуванні, на що нею згідно платіжних документів було витрачено 3782,72грн., які вона просить суд стягнути з відповідача на її користь. Також позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідача їй, окрім матеріальної шкоди, було завдано ще й моральної шкоди, яка полягає у фізичних і душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок спричинення їй відповідачем тілесних ушкоджень, оскільки її турбував сильний головний біль, безсоння, втрата апетиту. Вона змушена була проходити лікування, не працювала, обмежила себе у спілкуванні, що змінило її звичайний спосіб життя. У зв`язку з цим вона також змушена була звертатися за правовою допомогою до адвоката, приймала участь у слідчих діях. З врахуванням зазначеного просила суд стягнути з відповідача на її користь 10000грн. моральної шкоди.

Окрім цього, посилаючись на понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 9200грн., які складаються як з витрат у кримінальному, так і з витрат у цивільному провадженні, позивачка просить суд також стягнути їх з відповідача на її користь.

В судовому засіданні позивач і її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали і, обгрунтовуючи їх викладеними у позові обставинами, просили суд задовольнити їх повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково. Не заперечував існування правових підстав для стягнення моральної шкоди. Разом з тим, визначений позивачкою розмір моральної шкоди вважав значно завищеним, який підлягає зменшенню. Просив взяти до уваги ступінь спричинених відповідачем позивачці тілесних ушкоджень, які утворилися від однократної дії та відносяться до категорії легких, що не спричинили позивачці короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, що ці ушкодження мають незначні, скороминущі наслідки тривалістю не більше як шість днів, які об`єктивно не пов`язуються з перебуванням позивачки на лікуванні, та відсутність належного обгрунтування визначеного позивачкою розміру моральної шкоди.

В питанні стягнення з відповідачана користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 3782,72грн. вважав вказану шкоду недоведеною, звертав увагу суду, що витрати на лікування позивачка пов`язує не зі спричиненням їй тупої травми ока, за що згідно вироку Димитровського міського суду від 17.08.2020 був визнаний винним відповідач, а з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма», який не був підтверджений висновком судово-медичної експертизи №58, проведеної у кримінальному провадженні, та не був предметом судового розгляду при постановленні вироку. До того ж, вказував на відсутність листків лікарських призначень, що унеможливлює віднесення заявлених позивачкою витрат, підтверджених фіскальними чеками, до витрат, пов`язаних саме з лікуванням травми ока, і з огляду на це у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 3782,72грн. просив відмовити повністю. З приводу стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, представник відповідача не заперечував можливість стягнення з відповідача витрат в сумі 4600грн., понесених позивачкою у цивільній справі. Щодо витрат на правову допомогу, понесених позивачкою у кримінальному провадженні, вважав, що ці вимоги не можуть вирішуватися при розгляді цивільної справи і мають вирішуватися виключно у кримінальному провадженні.

Вислухавши доводи і аргументи сторін та надавши правову оцінку дослідженим доказам, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно д ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто, суд бере до уваги лише ті докази, зміст яких прямо підтверджує розмір заподіяної вказаним кримінальним правопорушенням шкоди позивачеві.

Судом встановлено, що вироком Димитровського міського суду від 17.08.2020 відповідача ОСОБА_4 засуджено за ст.125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно вироку, який відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, відповідач ОСОБА_4 05.03.2020 приблизно о 21.00год. біля будинку АДРЕСА_1 під час словесного конфлікту з ОСОБА_1 , який виник на грунті неприязних стосунків, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, наніс їй один удар рукою в область лівого ока ОСОБА_1 , заподіявши їй тілесне ушкодження у виді тупої травми лівого ока: гематоми м`яких тканин лівої навколоочної ділянки, яка ускладнилася посттравматичним запаленням слизової оболонки правого ока (кон`юктивітом), яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності і мають незначні, скороминущі наслідки не більше як шість днів. Питання цивільного позову та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні, як слідує з вироку, не вирішувалося.

На обґрунтування вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної вказаним кримінальним правопорушенням, позивач надала суду копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, копію епікризу з історії хвороби та копії виписок з медичної картки, в оригінальності записів яких суд не зміг пересвідчитися у зв`язку з ненаданням стороною позивача медичної картки.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, її перебування у медичному закладі з 06.03.2020 по 17.03.2020, а також подальше амбулаторне лікування, на що згідно фіскальних чеків та квитанцій до прибуткових касових ордерів Благодійної організації «БФ підтримки та розвитку Мирноградської ЦМЛ» нею витрачено 3782,72грн., було пов`язано з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма». Це ж вбачається і з листка непрацездатності серії АДТ №790404.

Разом з тим, висновком судово-медичної експертизи №58, який згідно обвинувального вироку покладений в основу обвинувачення ОСОБА_4 , діагноз «черепно-мозкова травма», з яким пов`язано перебування ОСОБА_1 на лікуванні, не підтверджений і спричинення черепно-мозкової травми засудженому ОСОБА_4 не інкриміновано.

Зі змісту представлених позивачкою платіжних документів (фіскальних чеків) також не вбачається, що придбані нею медичні препарати використані саме на лікування тупої травми лівого ока. Медичні листки призначення, з яких би вбачалися види медичних препаратів та їх кількість, витрачені на лікування травми ока, суду також не надані, що не дозволяє суду врахувати в якості доказів на підтвердження понесених позивачкою витрат у зв`язку з лікуванням, представлені нею фіскальні чеки, оскільки їх зміст не підтверджує, що саме ті медичні препарати, які відображені у фіскальних чеках, були пов`язані з лікуванням та відновлення стану здоров`я позивачки у зв`язку зі спричиненням їй відповідачем ОСОБА_4 тілесного ушкодження, за яке він поніс кримінальне покарання. Епікриз з історії хвороби також не надає можливості з`ясувати види, кількість та вартість медичних препаратів, витрачених позивачкою на лікування спричиненої відповідачем травми.

Представник позивача також не зміг підтвердити суду, які конкретно медичні препарати, в якій кількості та якою вартістю були використані позивачкою для відновлення стану здоров`я після спричинення їй відповідачем тілесного ушкодження у виді тупої травми лівого ока.

Не є витратами в розумінні закону і добровільно сплачені позивачкою 06.03.2020 та 10.03.2020 благодійні внески БО «БФ підтримки та розвитку Мирноградської ЦМЛ» в розмірі 140грн, отже підстави для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутні.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03. 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до ч. 1ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. В разі, якщо такі вимоги в кримінальному провадженні не вирішувалися, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, може звернутися з таким позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом і не заперечувалося представником відповідача, протиправність дій відповідача ОСОБА_4 відносно потерпілої ОСОБА_1 , якій він 05.03.2020 на грунті виниклих неприязних стосунків умисно спричинив легке тілесне ушкодження у виді тупої травми лівого ока, доведена вироком Димитровського міського суду від 17.08.2020, який набрав законної сили 17.09.2020, що безумовно спричинило потерпілій моральну шкоду, яка проявилася у її моральних стражданнях, пов`язаних із фізичним болем та вимушеними змінами у житті позивача. Питання відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, згідно вироку суду не вирішувалося. Отже, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України відповідач має відшкодувати позивачці моральну шкоду.

Виходячи з характеру та обсягу душевних страждань позивачки, а також принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, визначити в 4000грн., що буде узгоджуватися з розміром моральних страждань позивачки.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, пов`язаних із наданням їй правничої допомоги під час кримінального провадження та під час розгляду зазначеної справи в порядку цивільного судочинства, суд виходить з такого.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу, понесені нею у кримінальному провадженні в сумі 4600грн., і витрати на правову допомогу, понесені нею у цивільній справі, також на суму 4600грн., а всього 9200грн.

Поняття і види процесуальних витрат та їх розподіл визначаються як Цивільним процесуальним, так і Кримінальним процесуальним кодексами.

Статтею 118 КПК України визначено, що до процесуальних витрат відносяться витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних з із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Частиною другою ст.120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п.13 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, зазначивши про це у резолютивній частині рішення.

Як зазначалося вище, питання процесуальних витрат, пов`язаних з наданням адвокатом Ільющенком Ю.А. потерпілій ОСОБА_1 правової допомоги під час кримінального провадження, вироком не вирішувалося.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Двойних проти України» (пункт 80), «Баришевський проти України» (пункт 95).

Як встановлено судом, 21.05.2020 між позивачкою та адвокатом Ільющенком Ю.А. укладено Договір б/н про надання правової допомоги, згідно якого адвокат взяв на себе представництво інтересів ОСОБА_1 на умовах, визначених Договором, за винагороду у формі гонорару (а.с.14-15). Гонорар в розмірі 9200грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №20 сплачено ОСОБА_1 , 05.11.2020 (а.с.12).

Згідно вироку та досліджених судом матеріалів кримінального провадження 1-кп/226/275/2020 (ЄРДР №0000254), адвокат Ільющенко Ю.А. представляв інтереси потерпілої ОСОБА_1 як під час досудового розслідування кримінального провадження (участь у слідчому експерименті, знайомлення з матеріалами кримінального провадження), так і під час судового провадження (участь у судовому розгляді справи).

Питання судових витрат під час розгляду судом справи в порядку кримінального провадження при винесенні вироку не вирішувалося.

Також адвокат Ільющенко Ю.А. надавав позивачці ОСОБА_1 правову допомогу під час підготовки до суду позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої їй кримінальним правопорушенням, та представляв її інтереси під час судового розгляду справи.

Згідно наданого суду розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та актів виконаних послуг від 05.11.2020, за надання послуг адвокатом у кримінальному провадженні позивачкою ОСОБА_1 сплачено гонорар в розмірі 4600грн. (а.с.13,49).

За надання правової допомоги у цивільній справі (складання позову, участь адвоката у судових засідання) позивачкою сплачено адвокату Ільющенко Ю.А. також 4600грн. (а.с.50).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 цих витрат, їх огрунтованість та співмірність не заперечував. Разом з тим вважав неможливим стягнення у цивільному порядку витрат в сумі 4600грн., понесених потерпілою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, аргументуючи свою позицію тим, що вказані витрати підлягають стягненню лише у кримінальному провадженні.

Надавши оцінку доводам представника відповідача у частині стягнення витрат за правову допомогу, надану позивачці у кримінальному провадженні, суд зважає на таке.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`снення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду її позову за правилами адміністративного судочинства.

В постанові від 5 червня 2019 року (Справа № 478/2586/16-ц, провадження № 14-155цс19) Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання у якому порядку підлягають стягненню витрати, понесені за надання правової допомоги у кримінальному провадженні, також зазначила на недопустимість поставлення під загрозу сутності гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний спосіб юридичного захисту і дійшла висновку про можливість вирішення питання стягнення судових витрат, понесених у кримінальному провадженні, за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати за професійну правничу допомогу, понесені нею як у кримінальній, так і у цивільній справі, в сумі 9200грн. Розмір витрат є співмірним зі складністю справ та виконаною адвокатом роботою (професійною правничою допомогою), витраченим ним часом та обсягом наданих послуг і підтверджений наданими суду доказами.

Питання судового збору вирішується відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини вимог, і з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 336,32грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 137, 141, 176, 258-259, 265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, 4000 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, в розмірі 9200 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 336,32грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 10 березня 2021 року, повне судове рішення виготовлено 16 березня 2021 року.

Суддя Л.І.Клепка