ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1375/21
Провадження № 2/210/999/21
У Х В А Л А

іменем України

"16" березня 2021 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2021 року до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов вищевказаний позов, в якому позивач ОСОБА_1 просить суд поділити майно, набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_2 , автомобіль Шкода Рапіт залишити відповідачу, оскільки він залишився у відповідача і з моменту припинення шлюбних стосунків вона ним користується та розпоряджається, квартиру АДРЕСА_1 залишити йому, на що відповідач погодився в усній домовленості. Проте, торговий павільйон у вигляді тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач відмовляється розділити в добровільному порядку, тому просить виділити йому 1/2 частину тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки договір документи оформленні на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Перевіривши позов з додатками на відповідність вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, суддя встановив, що позов містить в собі наступний недолік.

В позовній заяві, щодо вимог про поділ спільно нажитого майна подружжя не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суддя звертає увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем у прохальній частині позовної заяви не чітко сформульовані позовні вимоги стосовно автомобіля . Шкода Рапіт, квартири АДРЕСА_1 та тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них. Отже, праву спільної сумісної власності, як і праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її суб`єктів (співвласників) та єдність її об`єкта. Так, ч. 3 ст. 368 передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна подружжя, набутого ним за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові засади спільної сумісної власності подружжя визначаються статтями 60-74 нового Сімейного кодексу України. Спільною сумісною власністю, відповідно до ч. 4 ст. 368, також є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

В позовній заяві, що стосується вище вказаних позовних вимог (з врахування особливостей предмету та підстав позову) не зазначені докази, які б підтверджували відповідні обставини (документи, які підтверджують, правовий режим майна, (в даному випадку автомобіля), коли було набуте майно та в який період.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України в п.п.22-24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснив судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Зокрема, заявляючи вимоги про поділ спільно нажитого майна позивач не вказав у відповідності до чинного законодавства обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, (або про відсутність іншого майна), не зазначила джерело і час його придбання спільно нажитого майна.

Крім того, пунктом 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання. У ній, зокрема, має бути зазначено, конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. З метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначається точне та повне найменування юридичної особи, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, відносно яких суд вирішив питання.

В порушення вказаних положень, позивачем у прохальній частині позовної заяви не конкретизовано зміст позовних вимог, щодо відповідача, а саме не вказано в яких частинах просить позивач визнати за відповідачем право власності на спільне сумісне майно в порядку його поділу.

Окрім того, відповідно до ч.3 п.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Ціна позову у відповідності до п.п. 1, 2 і 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Так, позивачем в позовній заяві не вказала ціну позову, яка відповідає фактичній (ринковій) вартості спірного майна на день звернення до суду, виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Виходячи з вищенаведеного, суд позбавлений можливості визначити точну суму судового збору, яка підлягає сплаті, оскільки позивачем не долучено документів, якими визначається вартість майна, про поділ якого просить позивач.

З викладеного вбачається, що позивачу слід визначити ціну позову, обумовлену вартістю майна та надати підтвердження визначення дійсної вартості майна та виходячи з цієї ціни позову сплатити відповідний судовий збір.

Також з позовної заяви вбачається, що позивач просить вирішити питання стосовно придбаного в період шлюбу автомобіля Шкода Рапіт , однак позивачем не долучено до позовної заяви доказів придбання вказаного автомобіля та в який саме період, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 2, 175-177, 185, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем цієї ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку невиконання ним вимог, викладених в ухвалі у встановлений строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Ступак