Дата документу 22.07.2021 Справа № 335/1868/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1868/19
Провадження №22-ц/807/1128/21
Головуючий в 1-й інстанції Соболєва І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дерманської Катерини Олександрівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 02 листопада 2020 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію в гарячій воді,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Гришиної В.І., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір №100261 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. З грудня 2016 року по квітень 2018 року відповідно до вимог законодавства надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. За вказаний період відповідач всупереч вимог ст.ст. 67, 68 ЖК України, не належним чином здійснювала оплату за послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22356,66 грн., 2266,04 грн. пені, 2116,06 грн. інфляційних витрат, 788,36 грн. 3% річних. 19 березня 2020 позивач у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості після подання позову до суду, збільшив позовні вимоги и остаточно просив стягнути з відповідача за період з січня 2018 року по квітень 2019 року 10192,27 грн. основний борг, 25815,85 грн. пені, 3582,59 грн. інфляційних витрат 1393,79 грн. 3% річних та 1921,00 грн. судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року, позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію в гарячій воді - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму основного боргу - 10192,27 грн., пеню - 21147,77 грн., 3582,59 грн. - інфляційних витрат, 1393,79 грн. - 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 Концерну «Міські теплові мережі» 1921 грн. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дерманської Катерини Олександрівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем подано заяву про зміну предмету та підстав позову, що одночасно не передбачено процесуальним законодавством. Крім того, заява про збільшення вимог подана з пропуском строку передбаченим ЦПК, тому суд першої інстанції безпідставно прийняв вказану заяву до розгляду. На момент прийняття рішення сума заборгованості за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року складала 6383,49 грн., а враховуючи первісні вимоги взагалі була відсутня. Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором відсутній, так як для виконання оплати в строки визначені договором були відсутні документи для здійснення такої оплати. Сума пені заявлена до стягнення як в позовній заяві, так і в заявах про збільшення позовних вимог розрахована всупереч вимогам законодавства та умов договору, як в частині розміру відсотків та і в частині граничної суми її нарахування.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір №100261 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 6.4 договору передбачений обов`язок споживача до 20 числа місяця, наступного за рахунковим, сплатити заборгованості за спожиту теплову енергію. Згідно з п.7.2.8 договору, у разі несплати, або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до п.6.4 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня в розмірі 0.5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної оплати (арк.с.20-25).

З наданих позивачем документів убачається, що він виставляв відповідачу рахунки за надані послуги з грудня 2016 року по квітень 2019 року (арк.с.49-58, 137-142).

З акту приймання-передачі теплової енергії убачається, що споживач від підпису відмовився. (арк.с.59-68, 143-148).

Згідно з розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості, доданим до позовної заяви про збільшення позовних вимог від 19.03.2020, за період з січня 2018 року по квітень 2019 року відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води 18192,27 грн. основного боргу, 25815,85 грн. - пені, 3582,59 грн.- інфляційних витрат, 1393,79 грн. - 3% річних (арк.с.132-136).

З наданих позивачем доказів убачається, що після подання позовної заяви відповідач здійснила погашення боргу 21.06.2019 на 13000 грн. за 2016-2017 роки (арк.с.150).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що вимоги позову про стягнення основного боргу - 10192,27 грн., 3582,59 грн. - інфляційних витрат, 1393,79 грн. - 3% річних засновані на законі, підтверджуються відповідних розрахунком, а тому підлягають задоволенню. Що стосується розміру пені, то враховуючи строки позовної давності стягненню підлягає сума у розмірі 21147,77 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно Рішенню виконавчого комітету Запорізької міської Ради виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Пунктом 2.1. Статуту Концерну зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання.

Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 вказаного Закону).

Отже, Концерн «Міські теплові мережі» за зазначеними законами є особою, яка надає послуги з центрального опалення та підігріву питної води.

01.11.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір №100261 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 6.4 договору передбачений обов`язок споживача до 20 числа місяця, наступного за рахунковим, сплатити заборгованості за спожиту теплову енергію. Згідно з п.7.2.8 договору, у разі несплати, або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до п.6.4 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня в розмірі 0.5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалюваних сезонів у 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 роках.

Доводи апеляційної скарги з приводу неотримання рахунків, а у зв`язку цим відсутність підстав для оплати послуг є неспроможними, оскільки оплата послуг передбачена безпосередньо укладеним між сторонами договором, а факт надсилання рахунків підтверджений реєстрами відправки поштової кореспонденції та не спростований в цій частині відповідачем.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 19 березня 2020 року, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з січня 2018 року по квітень 2019 року у розмірі 40964,50 грн., яка складається 10192,27 грн. основного боргу, 25815,85 грн. - пені, 3562,59 грн. - інфляційних витрат, 1393,79 грн. - 3% річних.

Слід зазначити, що відповідно до первісних позовних вимог періодом стягнення було зазначено грудень 2016 квітень 2018 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з приводу зміни предмету та підстав позову шляхом подання заяви про збільшення позовних вимог, є безпідставними, оскільки предмет позову заборгованість за спожиту теплову енергію у гарячій воді та підстави невиконання вимог укладеного між сторонами договору, позивачем не змінювалися.

Що стосується порушення строків подання заяви про збільшення позовних вимог, то вони є слушними, між тим вони не впливають на вірність висновків викладених в оскаржуваному рішення суду, враховуючи те, що відповідач не оспорює факт наявності в нього певної заборгованості за надані послуги.

Щодо заявленого до стягнення розміру заборгованості за спожиту теплову енергію у гарячій воді, то слід зазначити, що відповідно до розрахунків, які наявні в матеріалах справи з грудня 2016 по квітень 2019 року відповідачем спожито теплову енергію на суму 37224,88 грн., вказана сума не спростована відповідачем у справі.

Відповідно до наданих відповідачем платіжних доручень про сплату заборгованості за даний період, встановлено що оплата проведена на суму 25841,39 грн. Таким чином, залишок заборгованості складає 11383,49 грн., при цьому позовні вимоги в частині розміру основного боргу заявлені на суму 10192,27 грн., що є правом позивача.

Доводи апеляційної скарги з приводу неврахування позивачем оплат здійснених відповідачем є необґрунтованими, оскільки суми зазначені в платіжних дорученнях наданих відповідачем враховані, що підтверджують розрахунки заборгованості додані до заяв про збільшення позовних вимог та відповідні зменшення розміру основного боргу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір інфляційних витрат та 3% річних, розрахований із встановлених судом сум заборгованості у відповідності до норм законодавства і не спростований відповідачем у справі. Між тим, стягнення суми інфляційних втрат підлягає задоволенню в сумі 3562,59 грн. відповідно до вимог останньої заяви про збільшення позовних вимог.

Що стосується пені, то суд першої інстанції розрахував її розмір у відповідності до вимог укладеного між сторонами договору та строків позовної давності.

Між тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розмір пені вдвічі перевищує розмір основного боргу та конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити його до 1000,00 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення розміру інфляційних втрат та пені.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 756,90 грн.

А враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судових витрат за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1746,19 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дерманської Катерини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року у цій справі змінити в частині розміру стягнення пені, інфляційних втрат та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» пеню у розмірі 1000,00 грн. замість 21147,77 грн., 3562,59 грн. - інфляційних витрат замість 3582,59 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 756,90 грн. замість 1921 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1746,19 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 липня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О.З. Поляков