Єдиний унікальний номер судової справи: 478/1603/20
Номер провадження: 22-ц/812/476/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 , подану в його інтересах адвокатом Порошиною Наталією Гафурівною

на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Іщенко Х.В. в приміщенні того ж суду за заявою Фермерського господарства «Марія - Послушняк» про забезпечення позову у справі за позовом Фермерського господарства «Марія-Послушняк» до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , Казанківської селищної ради Миколаївської області, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного реєстратора Новобузької міської ради Альбертін Олени Вадимівни про визнання недійсним державного акту на землю, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року представник ФГ «Марія-Послушняк» - адвокат Ремешевський Є.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю №20 виданий 01 квітня 1994 року Казанківською селищною радою народних депутатів Заблоцькому В.П. та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №36391011 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 21,0 га кадастровий №:27:000:0133 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) зроблений 29 квітня 2020 року реєстратором Новобузької міської ради Альбертін О.В.

05 січня 2021 року представник позивача - ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову в якому просила вжити заходів по забезпеченню вказаного позову шляхом: заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження (в т.ч. відчуження) спірної земельної ділянки, площею 21,0 га, кадастровий номер №:27:000:0133, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236 та заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 21,0 га, кадастровий номер №:27:000:0133, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивача зазначала, що відповідач здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні позивача. Він може вчиняти дії щодо користування земельною ділянкою (збирання урожаю), її відчуження або передачу в оренду третім особам. Невжиття заходів забезпечення позову може перешкодити ефективному захисту та поновленню порушених прав та інтересів позивача та зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в майбутньому у разі ухвалення на користь позивача.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 січня 2021 року заяву задоволено частково. Заборонено ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, площею 21,0 га, кадастровий номер №:27:000:0133, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236.

Ухвала суду мотивована тим, що представником позивача доведено, що є можливість користування та розпорядження спірною земельної шляхом відчуження під час вирішення спору.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Порошина Н.Г. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при постановлені оскаржуваної ухвали не було враховано те, що відсутні законні підстави обмеження прав ОСОБА_3 на користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, що фактично призводить до заборони доступу до свого майна та отримання прибутку. Крім того, звертає увагу на те, що позивачем заявлено немайнові вимоги, які не підлягають примусовому виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши виділені матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності спору з приводу права власності на спірну земельну ділянку та вважав, що при невжитті заходів забезпечення позову можуть виникнути істотні перешкоди як при виконанні судового рішення, так і ефективному захисту або поновленні порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії;

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У справі, яка переглядається, представник позивача просив заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження (в т.ч. відчуження) спірної земельної ділянки, площею 21,0 га, кадастровий номер №:27:000:0133, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236 та заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_4 є засновником та головою ФГ «Марія-Послушняк». На підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-МК №007801, виданого 04.07.1996 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №4 ОСОБА_4 отримала у постійне користування для розширення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 27,4 га, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області та яка на теперішній час перебуває у користуванні господарства.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 29 квітня 2020 року державним реєстратором Нововбузької міської ради Альбертін О.В. зареєстровано право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :27:000:0133 площею 21,0 га (номер реєстраційного запису про право власності 36391011), яка знаходиться в межах земельної ділянки, що надана у постійне користування ОСОБА_5 .

Вказана державна реєстрація здійснена на підставі виданої 29 квітня 2020 року архівної копії втраченого державного акту на право приватної власності на землю №20 виданого 01 квітня 1994 року Казанківською районною радою. Станом на 29 квітня 2020 року право постійного користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_4 не було припинено. З часу отримання у постійне користування і до тепер ФГ «Марія-Послушняк» обробляє вказану земельну ділянку та сплачує земельний податок.

Посилаючись на незаконність та безпідставність реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 , представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами виник спір стосовно правомірності позбавлення позивача права постійного користування земельною ділянкою.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача обґрунтовував можливістю користування та розпорядження ОСОБА_3 земельною ділянкою, площею 21,0 га, яка знаходиться в межах земельною ділянки, ще з 1996 року перебуває у постійному користуванні ФГ «Марія-Послушняк» та на теперішній час є обробленою та засіяною зерновими культурами господарством.

Згідно змісту позовних вимог, заявлених позивачем, предметом спору у даній справі є визнання недійсним державного акту на землю та визнання незаконною державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за іншою особою, тобто зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами щодо законності вчинення відповідних реєстраційних дій щодо переходу права власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що відповідачем проведено реєстрацію права власності на земельну ділянку за собою, а позивач оскаржує її у судовому порядку шляхом подання даного позову, через те, що вважає, що таку реєстрацію права власності здійснено з порушенням норм чинного законодавства, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони користуватися та розпоряджатися спірною земельною ділянкою може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідач здійснить будь-які дії щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, площею 21,0 га, кадастровий номер №:27:000:0133, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236 відносно якої виник цей спір є ефективним способом забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через недоведеність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову дійшов правильного висновку про її задоволення (в оскаржуваній частині), а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в його інтересах адвокатом Порошиною Наталією Гафурівною залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.