ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/13243/19

Номер провадження: 22-ц/819/952/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Базіль Л.В.

Бездрабко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

встановив:

03 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000.00грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500.00грн. на кожну дитину, починаючи з 03 липня 2019 року до повноліття дітей.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умовами договору щодо спільного виховання дітей, укладеного між сторонами, питання щодо утримання дітей (сплати аліментів) не врегульовано. Доказів того, що відповідач є безробітним, має на утриманні ще одну дитину, на яку сплачує аліменти, а також понесених ним витрат на виховання дітей відповідно до умов договору, відповідачем суду не надано. Відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, може працювати і виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену судом суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дітей. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначений судом з урахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини та матеріальне становище сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог та стягнути з нього витрати на відвідування дітьми заходів виховного характеру згідно договору про спільне виховання дітей від 20 травня 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, оскільки ціна позову значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, враховуючи сукупність виплат за весь період стягнення. Крім того характер спірних правовідносин та предмет доказування, на думку апелянта вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки позивач посилалась лише на положення Сімейного кодексу України не зазначивши про наявність договору щодо спільного виховання дітей, який укладено сторонами 20 травня 2019 року.

Суд безпідставно, на думку апелянта, не прийняв запропоновані ним розрахунки розміру аліментів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та сплати ним на підставі рішення суду аліментів у розмірі 1000.00грн на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2011 року народження. На думку скаржника мінімальний розмір аліментів на одну дитину має становити на період з 01 липня 2019року по 31 грудня 2019 року - 339.82грн., а починаючи з 01 січня 2020 року - 450.50грн. З урахуванням рівності дітей та необхідності забезпечення справедливого розподілу платежів розмір аліментів мав би складати не більше 1000.00грн на кожну дитину.

Укладаючи договір щодо виховання дітей, він та позивач окреслили як саме розподіляються витрати на утримання та виховання дітей: позивач має забезпечити повсякденне утримання дітей, а він розвиток дітей як особистості та членів суспільства. Ухвалення рішення про стягнення аліментів призведе, на думку заявника, до значного збільшення платежів.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 липня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Правом на подання відзиву позивач не скористався.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 відповідно.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з метою забезпечення реалізації прав та обов`язків батьків щодо виховання дітей та забезпечення прав на підтримання з ними безперешкодного спілкування, регулярних особистих стосунків і прямих контактів, уклали договір щодо спільного виховання дітей, який 20 травня 2019 року посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., та зареєстровано в реєстрі за №1034.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони визначили місце проживання дітей разом з матір`ю, ОСОБА_1 та домовились про порядок здійснення батьківських прав батьком, який мешкатиме окремо від дітей (пункти 2.1, 2.2 Договору).

Зі змісту розділу 3 договору вбачається, що сторони, з метою всебічного виховання та розвитку дітей, домовились про відвідування дітьми спеціалізованих закладів з виховання дитини в галузях загального розвитку, спорту та мистецтва, до яких не відносяться школи та дитячі садки (п.3.1-3.2 Договору).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що усі заходи виховного характеру щодо дітей оплачуються за рахунок батька, а мати зобов`язується забезпечити відвідування дітьми розвиваючих закладів, спортивних секцій тощо.

Пунктом 4.1.1 Договору на батька покладений обов`язок сплачувати матері передбачені цим договором кошти пов`язані з вихованням дітей, а також компенсувати матері половину додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами.

Пунктом 4.2.2 Договору батькові надано право за власним бажанням додатково надавати кошти на витрати, пов`язані з утриманням та вихованням дітей.

Укладаючи вказаний договір питання щодо сплати аліментів на дітей, із визначенням їх розміру та строків виплати, сторони не узгоджували.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Отже встановивши, що неповнолітті діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , постійно проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 , договір про сплату аліментів на дитину із визначенням їх розміру та строків виплати між батьками не укладався, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав, визначених законом, для стягнення аліментів на утримання дітей з їх батька, який проживає окремо та не приймає участь у їх утриманні.

Суд першої інстанції дав належну оцінку договору щодо спільного виховання дітей, укладеного сторонами 20 травня 2019 року, зазначивши, що вказаним договором не врегульовано питання сплати аліментів, а предметом вказаного договору є забезпечення реалізації прав та обов`язків батьків щодо виховання дітей та забезпечення прав на підтримання з ними безперешкодного спілкування, регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки умови договору не містять будь-якої домовленості батьків щодо сплати аліментів на дітей, із визначенням їх розміру та строків виплати.

Зі змісту пунктів 3.1- 3.3, 4.1.1 Договору вбачається, що батько взяв на себе лише обов`язок оплачувати витрати пов`язані з вихованням дітей, а саме витрат пов`язаних з оплатою відвідування дітьми спеціалізованих закладів з виховання дитини в галузях загального розвитку, спорту та мистецтв, а також компенсувати половину додаткових витрат на дітей, які викликані особливими обставинами.

Сімейним кодексом також встановлений обов`язок батьків приймати участь у додаткових витратах на дитини.

Так, відповідно до частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Домовленість між сторонами щодо прийняття участі батька у додаткових витратах на дітей (витрат пов`язаних з оплатою відвідування дітьми спеціалізованих закладів з виховання дитини в галузях загального розвитку, спорту та мистецтв, а також витрат на дітей, які викликані особливими обставинами), не звільняє відповідача від обов`язку з утримання дітей, передбаченого статтею 180 СК України.

Умови договору про те, що батько має право за власним бажанням додатково надавати кошти на витрати, пов`язані з утриманням дітей, порушують права неповнолітніх дітей сторін передбачені Сімейним кодексом, а також на достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку рівень життя.

Частиною першою статті 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої цієї ж статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлений у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500.00грн. щомісячно на кожну дитину, судом першої інстанції враховані обставини визначені частиною першою статті 182 СК України, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини.

При цьому суд першої інстанції дав належну оцінку доводам відповідача стосовно того, що він є безробітний, має на утриманні ще одну дитину, зазначивши, що відповідачем не надано жодних доказів неможливості сплачувати ним аліменти у визначеному позивачем розмірі та сплати ним аліментів ще на одну дитину.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12 ЦПК України та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На виконання вказаних вимог закону відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких доказів, щодо неможливості сплати ним аліментів на утримання неповнолітніх дітей у визначеному судом розмірі. Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження його доводів про сплату ним аліментів на утримання іншої дитини.

Запропонований відповідачем розмір аліментів (740грн. на утримання ОСОБА_4 та 593грн. на утримання ОСОБА_3 ), розрахований виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, не ґрунтується на вимогах закону, що регулює спірні відносини, суперечить вимогам частини другої статті 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів та не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому правильно не прийнятий судом першої інстанції.

Враховуючи право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, колегія суддів погоджується з розміром аліментів визначеним судом, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційними судом.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, визначено, що малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно частини другої цієї ж статті у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (частина третя).

Зі змісту частини четвертої вбачається, що справи у спорах про стягнення аліментів не віднесені до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 18 вересня 2019 року судом вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, яка була вручена відповідачу 23 грудня 2019 року.

03 січня 2020 року, у строк наданий судом для подання відзиву, ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року у задоволені клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Ухвала мотивована тим, що дана справа є малозначною, а характер спірних відносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.

Так, вказана справа, відповідно до пункту третього частини шостої статті 19 ЦПК України віднесена до малозначних справ.

Доводи апеляційної скарги про те, що ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суперечать пункту третьому частини першої статті 176 ЦПК України, згідно якого у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

А отже розрахунок апелянтом ціни позову виходячи з сукупності всіх виплат до повноліття дітей, не ґрунтуються на законі.

Враховуючи, що відповідно до вимог пункту третього частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а будь-яких доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, апелянтом не наведено, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції норми процесуального права, щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не порушені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко