Справа № 462/1831/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат на утримання майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача сплачені кошти за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 48 863 грн. 93 коп. та понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 року у справі № 462/6031/17 залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14.11.2019 року, є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Іншим співвласником вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної власності є її колишній чоловік ОСОБА_2 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2017 року шлюб між ними було розірвано. Квартира була набута ними у період перебування в шлюбі, однак, у зв`язку з запереченнями відповідача, вона була змушена звертатись до суду з відповідним позовом про визнання права власності. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої ОСББ «Каховська 6» від 10.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач, її колишній чоловік відповідач у справі та двоє їхніх дочок. Однак, незважаючи на свій обов`язок брати участь в утриманні належного йому майна, відповідач з серпня 2016 року по теперішній час не бере жодної участі в утриманні квартири, а відтак - всі платежі, пов`язані з оплатою послуг з такого утримання, сплачує лише позивач. Дана обставина підтверджується квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг, згідно з якими за вказаний період позивачем сплачено:

-за послуги центрального опалення - 26 507 грн. 39 коп. (з 14.03.2018 року по 02.2021 року);

-за електроенергію - 2 510 грн. 77 коп. (з 08.2016 року по 11.2018 року);

-за водопостачання та водовідведення - 3 961 грн. 74 коп. (з 11.2016 року по 11.2018року);

-за газопостачання - 9 471 грн. 21 коп. (з 22.03.2017 року по 10.2018 року);

-за утримання будинку 6 412 грн. 82 коп. (з 01.2019 року по 02.2021 року). Загальна сума сплачених комунальних послуг позивачем становить 48 863 грн. 93 коп. При цьому зазначає, що з листопада 2018 року відповідач не проживає у згаданій квартирі, а відтак - вартість послуг з водопостачання та водовідведення, газопостачання, та електропостачання, сплачена позивачем, розрахована станом по жовтень 2018 року включно, так як вказані послуги споживаються позивачем і дітьми і їх облік ведеться згідно з показаннями відповідних лічильників. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.04.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.06.2021 року до Залізничного районного суду м. Львова від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги останній заперечив, вказавши, що він не користується комунальними послугами з листопада 2018 року, звертає увагу на пропуск трирічного строку давності щодо вимоги позивача про оплату комунальних послуг за 2016-2017 роки, окрім цього зазначає про незрозумілість суми стягнення.

18.06.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Подоляк Б. Р. надійшло письмове клопотання у якому просить долучити до матеріалів справи копії документів.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з квартири - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 5 100 грн. У решті позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Із змісту рішення суду вбачається, що квартиру АДРЕСА_2 визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відтак за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Постановою Львівського апеляційного суду у справі № 462/6031/17 від 14.11.2019 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 462/6031/17 від 27.07.2020 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14.11.2019 року залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд приймає до уваги розрахунок витрат на утримання майна наданий позивачем, оскільки такий підтверджується долученими до матеріалів справи дублікатами квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» з 2018 року по 2021 рік, де сукупна вартість комунальних послуг складає 48 863 грн. 93 коп, який не спростовано відповідачем у справі.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Відповідно до положення ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Із змісту ст. 370, 372 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності та поділу такого майна, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відтак, як встановлено судом, відповідач є співвласником квартири, яка належить на праві спільної сумісної власності двом співвласникам, частки власників виділені за вищезазначеним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2018 року та складають по Ѕ частки позивача та відповідача у справі.

Таким чином, виходячи із рівності часток співвласників, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний нести тягар утримання належного йому майна у розмірі Ѕ частини (відповідно до кількості співвласників) від понесених позивачем витрат на оплату послуг з утримання майна.

Однак, суд не приймає до уваги покликання позивача про стягнення усієї суми сплачених нею коштів за житлово-комунальні послуги у розмірі 48 863 грн. 93 коп., оскільки таке не відповідає вимогам ст. 360 ЦК України згідно якої - співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 24 431 грн. 97 коп. (що буде співмірним частці у майні).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 454 грн. (50 % від 908 грн.) судового збору.

Керуючись ст. 319, 322, 526 Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-275, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат на утримання майна задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) - 24 431 (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять одну) грн. 97 коп. відшкодування витрат на утримання майна.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: