Провадження № 2/522/7049/21
УХВАЛА

21 липня 2021 р. м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В.., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Токарська Тетяна Валентинівна, про визнання недійсним Свідоцтва від 16.03.2021 року, яке видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. щодо передачі ОСОБА_2 для управління корпоративними правами частки у розмірі 33,34 %,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Токарська Тетяна Валентинівна, про визнання недійсним Свідоцтва від 16.03.2021 року, яке видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. щодо передачі ОСОБА_2 для управління корпоративними правами частки у розмірі 33,34 % Товариства з обмеженою відповідальністю « Мастер», яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Вважаю, що у відкритті провадження за вищевказаним позовом, слід відмовити виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду просить суд визнати недійсним Свідоцтво від 16.03.2021 року, яке видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. щодо передачі ОСОБА_2 для управління корпоративними правами частки у розмірі 33,34 %.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах,що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності(крім справ,передбачених частиною другою цієї статті),та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах,що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками,акціонерами,членами)юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником,акціонером,членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю,управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (частина перша статті 167 ГК України).

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК України.

Таким чином, під корпоративними відносинами розуміють відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Реалізація учасником господарського товариства передбачених законом прав учасника господарського товариства відбувається в межах корпоративних відносин.

Чинне законодавство не містить однозначного переліку випадків, які відносяться до сфери корпоративних відносин.

Разом з тим, згідно з правовими позиціями Верховного Суду якщо спір обумовлений необхідністю захисту корпоративних прав особи, то спірні правовідносини входять до сфери корпоративних, правових захист який здійснюється в порядку господарського судочинства.

Такий висновок випливає з аналізу постанов Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 805/4505/16-а, від 04.09.2018р. у справі №904/5857/17, від 28.11.2018р. у справі №815/3490/16.

Так, у справі №805/4505/16-а Верховний Суд зазначив, зокрема, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Звернення особи до суду з позовом про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій (у тому числі, щодо виключення відомостей про особу як про учасника господарського товариства, щодо зміни складу та інформації про засновників господарського товариства, щодо зміни керівника господарського товариства) зумовлене необхідністю захисту його корпоративних та майнових прав. Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У справі №904/5857/17 Верховний Суд вказав, що спір між учасниками юридичної особи або спір учасників юридичної особи з цією юридичною особою щодо скасування запису в ЄДР є корпоративним спором і підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства. Вимога про визнання неправомірними дій державного реєстратора з внесення в ЄДР відомостей, щодо достовірності яких виник корпоративний спір, має похідний характер від корпоративного спору та залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту у ефективний спосіб. Тому справа була передана на розгляд до господарського суду.

У справі №815/3490/16 Верховний Суд прийшов до висновку, що спірні правовідносини виникли між учасниками (засновниками) господарського товариства щодо їх повноважень в управлінні цією юридичною особою, а саме, призначенні виконавчого органу цього товариства - директора, а тому дії державного реєстратора з внесення змін в ЄДР до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, а саме вчинення запису про директора господарського товариства, у цих відносинах є похідними. Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, Велика Палата Верховного Суду встановила помилковість висновків судів попередніх інстанцій, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини виникли між учасниками (засновниками) юридичної особи щодо їх повноважень в управлінні господарським товариством, а тому мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Таким чином, виходячи із суті права, за захистом якого звернувся позивач, заявленої ним вимоги, характеру спірних правовідносин, а також змісту та юридичної природи обставин у справі, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини є похідними від корпоративних правовідносин, тому як нотаріусом вирішене питання щодо управління корпоративними правами до оформлення спадщини.

Отже, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.20 ГПК України, а також критеріїв визначення юрисдикції спорів, які викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що цей спір відноситься до господарської юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, з огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір між сторонами виник саме з корпоративних правовідносин, а тому даний спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, так як останній підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Токарська Тетяна Валентинівна, про визнання недійсним Свідоцтва від 16.03.2021 року, яке видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. щодо передачі ОСОБА_2 для управління корпоративними правами частки у розмірі 33,34 % відмовити.

Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з таким самим позовом.

Роз`яснити позивачу його право звернутися з позовом до відповідного господарського суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.В. Науменко