Номер провадження: 22-ц/813/1424/21
Номер справи місцевого суду: 509/1696/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс») на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 27.09.2013р. частково недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просили суд: визнати Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р., в частині купівлі-продажу прав вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07-Zkln, договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816 - недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину; визнати ПАТ «Дельта Банк», таким що немає прав кредитора по відношенню до ОСОБА_2 за кредитним договором № 10/60/07-Zkln та по відношенню до ОСОБА_1 за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр. номером 816.; повернути все стягнуте з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» - Форніки С.Є.; зняти заборону відчуження та вилучити записи про обтяження (у тому числі номери запису про обтяження: 5178100 та 5178072) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (де іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем - ОСОБА_1 , а Боржником ОСОБА_2 ) з наступного майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею: 318, 8 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки (Кадастровий № :02:008:0626, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи: 5178041 та 5178010 про іпотеку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею: 318, 8 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки (Кадастровий № :02:008:0626, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що було зареєстровано, відповідно до договору іпотеки від 22.11.2007 р., (новий іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавець - ОСОБА_1 , а Боржник - ОСОБА_2 ), зареєстрований у реєстрі за № 816 приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області Гурською В.С.

Позов обґрунтовано тим, що 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 10/60/07-Zkln, який мав діяти до 21.11.2022 року виконання якого забезпечувалося порукою за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, укладеним 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , а також іпотекою нерухомого майна (житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою) на підставі Іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816. Згідно копії договору, наданій ПАТ „Дельта Банк" у цивільній справі № 509/1591/15-ц за його апеляційною скаргою на Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 6.04.2016 р., - 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а АТ „Дельта Банк" набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення, зокрема й за Кредитним договором № 10/60/07-Zkln та договорами забезпечення за ним.

У своїй апеляційній скарзі по цивільній справі № 509/1591/15-ц ПАТ «Дельта Банк» (апелянт у цій справі) стверджував що він є правонаступником прав Стягувача (кредитора) за ПАТ «Кредитпромбанк» та надавав ксерокопії відповідних договорів з додатками в якості доказів.

За результатами апеляційного розгляду вищенаведеної скарги ПАТ «Дельта Банк» рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року по цивільній справі № 509/1591/15-ц було скасовано на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК, з приводу того, що ПАТ «Дельта Банк» не було залучено до справи у суді першої інстанції як належного кредитора.

Як доказ свого правонаступництва від ПАТ «Кредитпромбанк» - ПАТ «Дельта Банк» посилається та надає копію Договору купівлі-продажу права вимоги від 27.09.2013р.

27.09.2013р. ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права укладати з ПАТ «Дельта Банк» чи з будь-якою іншою особою угод про відчуження будь-яких своїх майнових прав чи прав вимоги, так як, згідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. по справі № 910/12352/13 накладено арешт на грошові кошти на рахунках Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) № 1 у ГУ НБУ у місті Києві та Київській області (МФО 321024) у межах розміру позовних вимог, а саме 217391416 (двісті сімнадцять мільйонів триста дев`яносто одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 06 копійок, суми судових витрат на момент подання позову, що включає судовий збір за подання позову у розмірі 68820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок та судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 1720 (одну тисячу сімсот двадцять) гривень 50 копійок, усього 217461956 (двісті сімнадцять мільйонів чотириста шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 56 копійок; заборонено Публічному акціонерному товариству «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які у подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) належне йому рухоме та нерухоме майно, у тому числі майнові права Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною яких є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) у межах розміру позовних вимог, а саме 217391416 (двісті сімнадцять мільйонів триста дев`яносто одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 06 копійок, суми судових витрат на момент подання позову, що включає судовий збір за подання позову у розмірі 68820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок та судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 1720 (одну тисячу сімсот двадцять) гривень 50 копійок, усього 217461956 (двісті сімнадцять мільйонів чотириста шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 56 копійок. Ухвала Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. про заборону відчуження майнових прав діяла з 01.07.2013р. до 11.12.2013р., так як вступ у силу ухвали Господарського суду м. Києва від 24.09.2013 р. про скасування запобіжних заходів було зупинено апеляційною скаргою до винесення Постанови за цією скаргою апеляційним судом - 11.12.2013р.

27 вересня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права відчужувати АТ «Дельта Банк» будь-які права вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 10/60/07-Zkln.

Під час укладення між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб. Таким чином, ураховуючи наведені обставини можливо зробити висновок, що зазначений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 27.09.2013 р. (договір факторингу), було укладено в період дії обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями по кредитному договору № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року, на якому частково базується таке відступлення, до особи боржника ОСОБА_2 , яка не являється суб`єктом господарювання. З вищенаведеного також вбачається недійсність А відтак, з вищенаведеного не вбачається законних підстав стверджувати про набуття ПАТ «Дельта банк» прав і обов`язків як нового кредитора так і іпотекодержателя за кредитним та іпотечними договорами, які були укладені між Позивачами та ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до вищенаведеного, позивачі вважають, що ПАТ «Дельта Банк», не є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором №10/60/07-Zkln з ОСОБА_2 , за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln від 22.11.2007 року та іпотечним договором посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816., укладених між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1

ПАТ «Дельта Банк» замість первісного кредитора вимагає від позивача дострокового повернення усієї суми кредиту та звернути стягнення на його майно, передане в іпотеку (це є неповідомлення про зміну умов кредиту та іпотеки, а також особу Кредитора (іпотекодержателя) та його місцезнаходження, а ПАТ «Кредитпромбанк» чи ПАТ «Дельта Банк» жодного разу не повідомив позивача про це - тим самим ПАТ «Кредитпромбанк» порушив вимоги п.1 та 2 ч.2 ст. 14, п.12, ч.1 та п.2 ч.7 ст. 15, п.3,4,5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 2.2. кредитного договору № 10/60-П/07- Zkln від 22.11.2007 між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредитпромбанк» останній як клієнт та ПАТ «Дельта Банк», як фактор були зобов`язані повідомити позивача про укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р., однак цього жодна із сторін не зробила, чим порушила право боржника - ОСОБА_2 на інформацію, передбачений ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів». Не враховуючи навіть той факт, що під час підписання самого кредитного договору № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 р. - ОСОБА_2 не був проінформований зі сторони ПАТ «Кредитпромбанк» про основні умови договору та про кредитну політику Банку.

В ході розгляду справи позивачі змінили підстави позову.

Позивачі вказали на недійсність правочину в наслідок його вчинення під час дії відповідних заборон у виконавчому провадженні: згідно виконавчого провадження ВП №32718368, під час дії накладеного 24.05.2012 р. арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , та під час дії накладеного 29.03.2013 р. у цьому ж виконавчому проваджені арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь якого належного їй майна. Заміна кредитора у зобов`язані , як і саме зобов`язання . є інститутом цивільного права а відносини, повязані з виконанням судового рішення, характеру цивільного - права не мають. А тому заміна стягувача на стадії виконання рішення суду може відбуватися лише на підставі та у порядку. Передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606 XIV та статтею 25 ГПК України, яка регулює питання процесуального правонаступництва. - Постанова ВСУ від 19.08.2014 року № 3-56гс14 У спорі про визнання недійсним договору уступки права вимоги недійсним Верховний суд України надав свій правовий висновок щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні після ухвалення судового рішення та на стадії його виконання.

Таким чином, обидва арешти на все нерухоме майно ОСОБА_1 діяли та були внесені до реєстру під час укладання оскарженої угоди від 27 вересня 2013 року, що свідчить про порушення ст. 1 гл. 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 гл. 13 Порядку, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІVу - що свідчить про недійсність угоди та узгоджується із правовою позицією, викладеною в Ухвалі ВАСУ від 20 квітня 2016 року по адмін.. справі № К/800/10620/16 та у висновку Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14), висновком Постанови ВСУ від 4 лютого 2015 року по справі № 6-238 цс14, висновком Постанови ВСУ від 18 січня 2017 року по справі № 6-2552цс16.

Згідно відповіді НБУ від 05.09.2017р. №20-0009/61316 на запит Одеського апеляційного суду (у справі №509/1591/15-ц) засвідчує, що прострочена заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №10/60/07-Zkln від 22.11.2007р була відсутня на час укладання оскаржуємого правочину Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013р. Тобто, на день укладення вищенаведеного договору уступки права вимоги не існувало заборгованості ОСОБА_2 , за договором кредиту №10/60/07 ZKLN від 22.11.2007р. перед ПАТ «Кредитпромбанк», а відповідно ПАТ «Кредитпромбанк» не мав на той час права вимоги до ОСОБА_2 та відповідно не мав права відступати це право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за договором відступлення прав вимоги від 27.09.2013р.

ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р.) не тільки не повідомив ОСОБА_2 та його поручителя (позивачів у цій справі) про зміну Стягувача (кредитора) але і не відкрив ніякого відповідного кредитного рахунку. але неправомірно нараховував штрафні санкції, пеню та проценти, та не повідомляв про свої дії, що є суттєвим порушенням прав позивачів.

Під час укладання оскарженого договору - здійснювалось виконавче провадження і заміна стягувача на стадії виконання судового рішення, шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена, та у свою чергу призведе до подвійного стягнення коштів зі сторони ПАТ «Кредитпромбанк» та зі сторони ПАТ «Дельта Банк» за оскарженою відступленою вимогою. (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 908/1490/17 та Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 у справі № 923/945/13.).

Також, Позивачі стверджували, що серед отриманих від Приватного нотаріуса Шевченко Д.Г. копії Додатку №1 (переліку договорів та купівельна ціна права вимоги), серед переліку переданих прав вимоги, вказано право вимоги за кредитним договором № 10/60/07-ZkІn_D, на суму 6 642 025,94 грн та вписана фізична особа ОСОБА_2 (т.2 а.с.159). Але ж, кредитний договір №10/60/07-ZkІn_D, між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредитпромбанк». ніколи не укладався, також, нотаріусом не було надано ніякого акту приймання-передачі, який є необхідною умовою (відповідно до п. 2.3. оскарженої угоди) для переходу прав вимоги від Продавця до Покупця. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 513, ч. 2 ст. 220, ч. 4 ст. 639 ЦКУ позивачі наголошують в частині купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 10/60/07-Zkln є недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Позиція відповідача ПАТ «Дельта Банк» у суді першої інстанції.

Відповідачем ПАТ «Дельта Банк» до Овідіопольського районного суду Одеської області було наданий відзив на позовну заяву згідно з яким відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, згідно до наступного:

- Позивачі не мають відношення до справи № 910/12352/13;

- Ухвала Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13 про заборону відчуження майнових прав не забороняла ПАТ «Кредитпромбанк» відступити ПАТ «Дельта Банк» права вимог.

- Договір відступлення прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013р. за своєю суттю є не договором факторингу, а договором купівлі-продажу прав вимоги та відповідно на цей договір не розповсюджується обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

У додатках до вищенаведеного відзиву представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» надав до суду копії договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р. (із викресленнями, які на думку відповідача містили комерційну таємницю) (т.1 а.с. 144), та копію додатку до додаткового договору від 04.11.2013 року до договору купівлі - продажу прав вимоги від 27.09.2013 року за кредитним договором № 10/60/07-Zkln _D на суму 6 642 025,94 грн., копію виписки із додатку до Акту приймання-передачі прав вимоги до вищенаведеного договору, з переліком договорів застави - договір №1/60/3/07-ZRLN,, №10/60-301/07-ZKLN, №10/60-П/07-ZKLN від 22.11.2007року, копію кредитного договору № 10/60/07-Zkln, від 22.11.2007 року, між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 копію договору поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року, копію іпотечного договору, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816. (т.1 а.с.143-158)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р., в частині купівлі-продажу прав вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07-Zkln, договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816 - недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину; Визнано ПАТ «Дельта Банк», таким що немає прав кредитора по відношенню до ОСОБА_2 за кредитним договором№ 10/60/07-Zkln та по відношенню до ОСОБА_1 за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр. номером 816. Знято заборону відчуження та вилучити запис про обтяження (у тому числі номерів запису про обтяження: 5178100 та 5178072) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (де іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем - ОСОБА_1 , а Боржником ОСОБА_2 ) з наступного майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею: 318, 8 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки (Кадастровий № :02:008:0626, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини у справі та, відповідно, зроблені помилкові висновки щодо фактичних обставин справи.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 07 липня 2021 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

06 липня 2021 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Туманова Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що з 01 липня 2021 року по 14 липня 2021 року адвокат перебуває у щорічній відпустці.

Розглянувши вказану заяву, судова колегія дійшла до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що адвокатом Тумановим Д.С. не надано жодного належного доказу того, що він перебуває у щорічній відпустці..

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції послався на те, що 22 листопада 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 10/60/07-Zkln, виконання якого забезпечувалося порукою за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, укладеним 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , а також іпотекою нерухомого майна (житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою) на підставі Іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а АТ „Дельта Банк" набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення, зокрема й за Кредитним договором № 10/60/07-Zkln та договорами забезпечення за ним.

Відповідно до Ухвали Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13:

- накладено арешт на грошові кошти на рахунках Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) № 1 у ГУ НБУ у місті Києві та Київській області (МФО 321024) у межах розміру позовних вимог, а саме 217391416 (двісті сімнадцять мільйонів триста дев`яносто одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 06 копійок,;

- заборонено Публічному акціонерному товариству «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які у подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) належне йому рухоме та нерухоме майно, у тому числі майнові права Публічного акціонерного товраитсва «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною яких є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) у межах розміру позовних вимог, а саме 217391416 (двісті сімнадцять мільйонів триста дев`яносто одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 06 копійок, .

Тобто, 27 вересня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права відчужувати АТ «Дельта Банк» будь які права вимоги , у тому числі за кредитним договором № 10/60/07-Zkln.

Згідно зі ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Тобто, Договір купівлі-продажу права вимоги від 27.09.2013р. був укладений з порушенням діючого законодавства України (вищенаведених норм права), а саме: Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13, серед іншого заборонено ПАТ «Кредитпромбанк» у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які у подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) належного йому рухомого та нерухоме майно, у тому числі майнових прав Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною яких є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» - у межах розміру позовних вимог, а саме - 217461956 (двохста сімнадцяти мільйонів чотирьохсот шістидесяти однієї тисячі дев`ятсот п`ятидесяти шести) гривень 56 копійок. Таким чином, ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права, згідно цієї Ухвали суду, у межах 217 461 956,56 грн. укладати будь які правочини що до відчуження права вимоги за будь якими договорами, а тим паче на суму, яка перевищує суму цих позовних вимог. Однак, попри це обмеження ПАТ «Кредитпромбанк» 27 вересня 2013 року переуступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги на загальну суму 2 868 115 813, 48 грн., що за курсом НБУ на 27.09.2013 р. становить 358 828 451,58 доларів США, яка значно перевищує, суму обмеження, вказану в Ухвалі. До того ж, у будь якому випадку ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року на загальну суму 830 980,35 доларів США, що є сумою, яка є у межах 217 461 956,56 грн., що за курсом НБУ на 27.09.2013 р. дорівнює 27 206 550,3 доларів США, а відповідно, відступлення права вимоги на цю суму було заборонено Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13.

Відповідач - ПАТ «Дельта Банк» не надав та не довів належними та допустимими доказами факт сплати ПАТ «Кредитпромбанку» коштів за відступлення прав вимоги по договору купівлі - продажу від 27.09.2013 року та не довів факт існування у активах банку придбання прав вимоги до позивачів.

На підставі наведеного, суд першої інстанції зробив висновок про укладання відповідачами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» від 27 вересня 2013 року в порушення Ухвали Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13, та з цього приводу вимога позивачів про визнання оскарженої угоди частково недійсною підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції критично поставився до тверджень відповідача - ПАТ «Дельта Банк» про те, що ухвала Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13 про заборону відчуження майнових прав не забороняла ПАТ «Кредитпромбанк» відступити ПАТ «Дельта Банк» права вимоги на суму 2 868 115 813, 48 грн.

Відповідно до вищенаведеного, Договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», укладений всупереч Ухвалі Господарського суду м. Києва по справі № 910/12352/13 є незаконним та з підстав, викладених у ст. 203 ЦКУ є недійсним.

На час укладення між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ "Дельта Банк" договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення Договору відступлення прав вимоги за кредитом від 22.11.2007 року, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

Про віднесення договору про відступлення прав вимоги до договору факторингу, за умови оплати покупцем суми вимоги зазначається в Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №3-238гс16 та у Постанові Верховного суду від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16, провадження № 12-97гс18.

Згідно із частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України договір факторингу розглядається як різновид купівлі фактором права грошової вимоги у клієнта. Це означає, що право грошової вимоги може бути предметом купівлі, але виключно за договором факторингу, а не загальної купівлі-продажу.

Також ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права укладати договір купівлі-продажу права вимоги, тому що укладення вказаного договору не є фінансовою послугою (або діяльністю, пов`язаною з наданням фінансових послуг, яку має право здійснювати Банк), натомість укладення договору купівлі-продажу є діяльністю у сфері торгівлі, яку заборонено здійснювати банкам.

Якщо розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги то оспорювані договори є договорами факторингу, оскільки вказана різниця є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 3-226гс16 та від 25 травня 2016 року у справі № 3-254гс16 викладено правову позицію, згідно з якою якщо договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги проти виплати коштів або обов`язку їх виплатити, то фактично має місце фінансування однієї сторони іншою. Такі відносини мають ознаки факторингу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Сутність договору факторингу полягає у тому, що суб`єкт цивільних правовідносин (кредитор) маючи боржника, який з тих чи інших причин не сплачує належні першому кошти, все ж таки ці кошти отримує, хоча і не від боржника, а від третьої особи, шляхом укладання з нею договору факторингу.

Факторинг - це спосіб кредитування однієї особи іншою з умовою платежу у формі правонаступництва («покупки», або передачі прав вимоги до третьої особи).

Відповідно до ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Згідно з законом фактором у договорі факторингу має бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Крім того, ч. 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналася 11.01.2006, яка регулює договори факторингу і відступлення права грошової вимоги, визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (постачальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Отже, для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, боржником у договорі факторингу може бути суб`єкт господарювання - фізична або юридична особа, зареєстровані як суб`єкти господарювання.

Отже, у фактора права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб`єкта господарювання немає.

Також суд першої інстанції вважав, що по суті, відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК України, договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 27.09.2013 р.- є договором факторінгу, так як містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зокрема, за умовою договору купівлі-продажу прав вимоги фактично відбулося фінансування однієї сторони іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Кошти за Кредитним договором № 10/60/07-Zkln про відкриття не відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 600 000 доларів США, - було надано позичальнику в доларах США, який є фізичною особою, з метою задоволення власних споживчих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

Таким чином, ПАТ «Кредитпромбанк» не мало права на укладення договору про відступлення права вимоги (по суті договору факторингу) з ПАТ "Дельта Банк" від 27 вересня 2013 року у тому числі за кредитним договором № 10/60/07-Zkln.

Згідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Таким чином, із приписів даної норми випливає, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. За таких обставин, укладенню договору про відступлення права іпотеки має передувати укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Тобто стає зрозумілим, що дані договори взаємопов`язані.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Визнання правочину недійсним пов`язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення і встановленням наслідків, передбачених законом.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК є загальною. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 216 ЦК вона застосовується, якщо законом не встановлено особливі умови застосування наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно до вищенаведеного, суд приходить до висновку про недійсність Договору купівлі-продажу прав вимоги (по суті - договору факторінгу) між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р., в частині купівлі-продажу прав вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07-Zkln, договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816 - з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину.

З приводу вищенаведеного, суд першої інстанції критично поставився до тверджень відповідача - ПАТ «Дельта Банк» про те, що Договір відступлення прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р. за своєю суттю не є договором факторингу, а договором купівлі-продажу прав вимоги та відповідно на цей договір не розповсюджується обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

Таким чином, ураховуючи наведені обставини суд першої інстанції зробив висновок, що зазначений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 27.09.2013р., який по суті є договором факторінгу, було укладено в період дії обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями по кредитному договору № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року, на якому частково базується таке відступлення, до фізичної особи ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_1 , які не являються суб`єктами господарювання. З вищенаведеного також вбачається часткова недійсність Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 27.09.2013 р.. А відтак, з вищенаведеного не вбачається законних підстав стверджувати про набуття ПАТ «Дельта банк» прав і обов`язків як нового кредитора так і іпотекодержателя за кредитним та іпотечними договорами, які були укладені між Позивачами та ПАТ «Кредитпромбанк».

Відповідно ПАТ «Дельта Банк» не є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором № 10/60/07-Zkln з ОСОБА_2 , за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln від 22.11.2007 року та іпотечним договором посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816., укладених між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції вважав неправомірним вчинення оскарженого правочину після вступу у законну силу рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 серпня 2011р. по справі № 2-491/11 та наявності виконавчого провадження з існуючими заборонами у вигляді арештів усього нерухомого майна ОСОБА_1 , а також фактичною зміною кредитора у зобов`язанні за кредитною угодою № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007р. в порядку, не передбаченому чинним законодавством, тобто фактичною заміною стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого провадження ВП №32718368, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області Кравцом О.В. Постановою від 24.05.2012 р. та Постановою 29.03.2013 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , та заборонено відчуження будь якого належного їй майна відповідно до постанов про арешту та інформаційної довідки. № 53868318 від 23.02.2016 р. з Державного реєстру які надавалася Позивачами до суду.

Таким чином, обидва арешти на все нерухоме майно ОСОБА_1 діяли та були внесені до реєстру під час укладання оскарженої угоди від 27 вересня 2013 року.

Як доказ свого правонаступництва від ПАТ «Кредитпромбанк» - ПАТ «Дельта Банк» посилається та надає копію Договору купівлі-продажу права вимоги від 27.09.2013 р. який був нотаріально посвідчений приватним нотаріус КМНО Шевченко Д.Г.

Відповідно до гл. 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції, яка діяла на час вчинення оскарженої угоди, надалі «Порядок») - «Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; в інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на той час), - «Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.»

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІVу арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для ПАТ «Кредитпромбанк» відчужувати свої права на це майно (за договором іпотеки).

Зазначена правова позиція узгоджується з Ухвалою ВАСУ від 20 квітня 2016 року по справі № К/800/10620/16 та висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14), висновком Постанови ВСУ від 4 лютого 2015 року по справі № 6-238 цс14, висновком Постанови ВСУ від 18 січня 2017 року по справі № 6-2552цс16.

Також, частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу права вимоги відповідачі у справі, не замінюючи кредитора у зобов`язанні за кредитною угодою № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007р. в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року по справі № 908/1490/17 та Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 у справі № 923/945/13.

Згідно до ч. 3, 4 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець серед іншого має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. «Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

27.09.2013р. ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права укладати з ПАТ «Дельта Банк» чи з будь-якою іншою особою угод про відчуження будь яких майнових прав що до нерухомого майна (житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, що знаходиться за тією ж адресою), у тому числі передавати свої права на це майно за договором іпотеки з ОСОБА_1 - на яке на той час було зареєстровано та наявне у реєстрі два арешти за виконавчим провадженням ВП №32718368, накладеного головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області Кравцом О.В. Постановою від 24.05.2012 р. та від 29.03.2013р., а Приватний нотаріус КМНО Шевченко Д.Г. не мала права нотаріально посвідчити цей договір.

Судом першої інстанції досліджено, надану до суду зі сторони ПАТ «Дельта Банк» копію додатку до додаткового договору від 04.11.2013 року до копії договору купівлі - продажу прав вимоги від 27.09.2013 року та встановлено, що відповідно до висновку експертного дослідження №18-2736 від 31 липня 2018 року Одеського наукового - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, - вказаний доказ вирогідно виготовлений за допомогою монтажу з використанням декількох документів, тому суд ставиться до нього критично, як до недопустимого доказу.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Дельта банк» надав до суду копію додатку з переліком договорів застави - договір №1/60/3/07-ZRLN, №10/60-301/07-ZKLN, №10/60-П/07-ZKLN від 22.11.2007року, однак оригіналів чи належним чином посвідчених копій цих договорів до суду надано не було, згідно чого у суду відсутні підстави прийняти наявність цих угод, в якості доказів Відповідачів. З цього приводу, судом встановлено, що позивач укладав з ПАТ «Кредитпромбанк» тільки іпотечний договір посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816, інших договорів застави позивач не укладав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було змінено ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта банк», відповідно до договору відступлення прав вимоги, серія та номер 1148 від 20.05.2013 року виданий приватним нотаріусом Шевченко Д.Г. - договір від 20.05.2013 року. Однак вищенаведений договір до суду не надавався. Замість нього від приватного нотаріуса Шевченко Д.Г. до суду надійшла копія оскарженого договору від 27.09.2013 р. У подальшому, за заявою ПАТ «Дельта банк», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем було всупереч існуючого законодавства, змінено підставу зміни іпотекодержателя ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта банк» з договору від 20.05.2013 року на договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 р. під час судового провадження, а саме 04.10.2018р.

Встановлено, що 12.11.2008 року ПАТ «Кредитпромбанк» направив листа до ОСОБА_2 за №3480/1013-002906-003 про припинення дії Кредитного договору № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року та припинення дії відповідних додатків, а також надання коштів (траншів) відповідно до кредитного договору. Вищенаведений договір в односторонньому порядку ПАТ «Кредитпромбанк» припинив та достроково пред`явив вимогу про повне погашення за кредитним договором - направленням письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, відповідно з цієї дати кредитний договір припиняє свою дію. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові від 14.02.2018 року Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №564/2199/15-ц.

Тобто, ПАТ «Кредитпромбанк» 12.11.2008 року пред`явивши письмову вимогу про повне дострокове погашення за кредитним договором - змінив строк виконання зобов`язання на 12.11.2008 р, так як, кредитор відповідно до частини другої статті 1058 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання - аналогічно правовой позиції Верховного суду, у Постанові від 29 серпня 2018 року по справі №241/31/16-ц.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, також за наявності рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

Тому, на 27.09.2013р. - дату укладання оскарженого договору минув строк загальної позовної давності що до стягнення несплаченого кредитного зобов`язання за кредитним договором № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року зі сторони ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідно було відсутнє у останнього право переуступки чи факторінгу що до цього зобов`язання, що в свою чергу надає право Позивачам оскарження цієї угоди в частині передання боргу за вищевказаним зобов`язанням.

19 квітня 2011 року Овідіопольським районним судом Одеської області по справі №2-492/11 за кредитним договором № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року, було винесене Рішення про стягнення заборгованості в розмірі 4 366 147 гривен на користь ПАТ «Кредитпромбанк, - звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії такого кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Ця правова позиція, також, вказана у Постанові ВП-ВС від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц.

Вищенаведене теж свідчить про відсутність права у ПАТ «Кредитпромбанк» переуступати заборгованість за кредитним зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року на суму 6 642 025,94 грн., яка значно перевищує 4 366 147 гривен - суму заборгованості Позивачів, встановлену рішенням Овідіопольським районним судом Одеської області від 19.04.2011 року по справі №2-492/11, яке вступило у законну силу, а також права ПАТ «Кредитпромбанк» переуступати цю заборгованість поза виконавчим провадженням шляхом укладання цивільно-правової угоди.

Суд першої інстанції критично відноситься до тверджень Відповідача - ПАТ «Дельта банк» про відсутність порушення прав позивачів вищенаведеними правовідносинами - а саме укладеним 27.09.2013 р. Договору відступлення прав вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», згідно до наступного:

Суд першої інстанції вважав, що позивачі цілком законно вибрали способом захисту своїх прав у цій справі - визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення прав вимоги за договором № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року, так як незаконна, як встановлено судом, купівля-продаж саме цієї вимоги порушує права Позивачів,

Також, суд першої інстанції вважав наявним порушення прав Позивачів, як споживачів кредитних послуг, ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» порушили вимоги п. 1 та 2 ч. 2 ст. 14, п. 12, ч. 1 та п. 1, 2, ч. 7 ст. 15, п. 3, 4, 5, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги)

ПАТ «Дельта Банк» не надавав інформації позивачам що до свого правонаступництва (протилежних доказів суду не надано), а також що до сплати ним ціни Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р.

Таким чином, укладення договорів відступлення права вимоги позбавило позивача - усіх прав, які надані клієнтам банку як споживачам фінансових послуг, та які можуть бути захищені у судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачі мають законні права щодо звернення із позовом про визнання Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р., в частині передачі прав вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07-Zkln та договорами забезпечення за ним - недійсним.

Судом першої інстанції встановлено ПАТ «Дельта Банк» не повідомляв про продаж іпотечного майна позивачів та не надав ніякої інформації. Проте з наданих позивачами доказів, ПАТ «Дельта банк» надав в заставу іншому банку іпотечне майно позивачів, відповідна інформація містилася у публічному паспорті торгів, яка була надана до суду та досліджувалась.

Також на офіційному сайту ФГВФО від 6.08.2018 р. (копія якої надавалася Позивачами), згідно якої ніякої заборгованості Позивачів перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитною угодою № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 р. не існує.

Вищенаведене також, свідчить про порушення прав Позивачів, саме діями та вимогами ПАТ «Дельта Банк» перешкоджає виконання судового рішення, відповідно суттєво порушує права Позивачів та дає їм законне право звернутися до суду з вимогою про визнання частково недійсною зазначеної цивільно-правової угоди.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

1) Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. заборонено ПАТ «Кредитпромбанк» у будь-який спосіб відчужувати належне йому рухоме та нерухоме майно, у тому числі майнові права ПАТ «Кредитпромбанк» за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною яких є ПАТ «Кредитпромбанк», оскільки вказаною ухвалою заборонено укладати угоди відчудження не взагалі, а виключно у межах розміру позовних вимог.

Позивачами не було надано жодного доказу, що було накладено заборону на відчуження майнових прав саме за кредитним договором, стороною в яких є Форніки.

2) Також суд першої інстанції помилково зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» не надав та не довів належними та допустимими доказами факт сплати ПАТ «Кредитпромбанку» коштів за відступлення прав вимоги по договору купівлі-продажу від 27.09.2013р. та не довів факт існування у активах банку придбання прав вимоги до позивача.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 7, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що факт сплати коштів ПАТ «Кредитпромбанк» за відступлення права вимоги по договору купівлі-продажу від 27.09.2013р. не відноситься до предмету доказування у вказаній цивільній справі. Крім того, тільки ПАТ «Кредитпромбанк» мав право оскаржити зазначений договір на вказаній підставі, однак таких дій не вчинив.

3) Суд першої інстанції зробив висновок, що фактично між сторонами ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір факторингу та ПАТ «Дельта Банк» не є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором №10/60/07Zklm з ОСОБА_2 , за договором поруки №10/60-П/07-Zklm від 22.11.2007р. та іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007р. за реєстровим номером 816, укладених між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 розпорядження Держфінпослуг від 03 квітня 2009 року №231, в редакції чинній на час укладення спірного договору, віднесено до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів):

1) фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення;

3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відхиляючи доводи позивача про те, що фактично під виглядом договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір факторингу, суд апеляційної інстанції зазначає, що оспорюваний позивачами правочин за своєю правовою природою є комбінованим договором, оскільки його предметом є як передача права грошової вимоги, так і право вимоги за договорами забезпечення (іпотеки, застави), тоді як договір факторингу, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України) передбачає передання однією стороною виключно грошових коштів у розпорядження іншої, за плату із зобов`язанням відступу прав грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За таких обставин договір купівлі-продажу не може бути віднесений до договору факторингу, оскільки не містить відповідних посилань щодо здійснення факторингової операції.

Посилання суду першої інстанції на те, що розпорядженням Держфінпослуг від 03 квітня 2009 року № 231 на час укладення спірного договору встановлювалися обмеження щодо укладення договорів факторингу, за якими відступаються права грошової вимоги до боржників - фізичних осіб є неспроможними, оскільки зазначене розпорядження не містить зазначених обмежень на укладення договорів факторингу, а лише відносить сукупність певних операцій з фінансовими активами до фінансової послуги факторингу.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у цивільній справі №757/46020/17-ц

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс») задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 27.09.2013р. частково недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк