Провадження №2/521/438/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

УСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна».

В обґрунтування своєї позиції сторона позивача зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 серпня 2015 року з вини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, а також знищено належний йому мотоцикл марки «Yamaha» моделі «XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно із вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винною у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Як зазначає позивач, завдана матеріальна шкода була відшкодована йому ОСОБА_2 частково у розмірі 202 500,00 гривень, а моральна шкода не була відшкодована взагалі, у зв`язку із чим ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, просив суд відшкодувати завдані йому матеріальну шкоду у розмірі 711 136,64 гривень; відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 20 мінімальних заробітних плат щомісячно, починаючи з листопада 2016 року до відновлення стану здоров`я за професійною працездатністю ОСОБА_1 та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень щомісячно, починаючи з серпня 2015 року до відновлення стану здоров`я за професійною працездатністю ОСОБА_1 .

Сторона відповідача, скориставшись процесуальним правом, надала до суду відзив на збільшену позовну заяву ОСОБА_1 , у якому посилалась на те, що відшкодувала у добровільному порядку заподіяну шкоду позивачу, що склала у загальному розмірі 216 292,00 гривень. Із сумою відшкодування, заявленою позивачем до стягнення з відповідача сторона не погодилась, зазначивши, що вона не підтверджена належними та допустимими доказами. Представник відповідача також зазначив, що на його думку, сума відшкодування матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 51 924,70 гривень, яка складається із витрат на лікування та придбання ліків. Звернув увагу суду на те, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» у рахунок відшкодування матеріального збитку, заподіяного позивачу, було сплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 гривень. З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити суд у задоволенні відповідних позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 , скористувавшись процесуальним правом, надав до суду відповідь на відзив, у якому наголошував на тому, що усі заявлені суми підтверджені матеріалами справи, проте, деякі чеки та квитанції не збереглись, але заявлені суми до стягнення є реальними сумами, які позивачу прийшлось витратити, щоб урятувати своє життя.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але від представника особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, але від представника особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» у судове засідання не з`явився, товариство про час та дату судового засідання повідомлялося належним чином.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку.

Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що ОСОБА_2 22 серпня 2015 року приблизно о 23 годині, в темний час доби, керуючи належним й технічно справним автомобілем моделі «Chevrolet» марки «Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювала рух по Овідіопольська дорога з боку автодороги М-0501 «Об`їзд м. Одеса» в напрямку вул. Центральний аеропорт в Малиновському районі м. Одеси. Здійснюючи рух на освітленій міським електроосвітленням ділянці по вул. Овідіопольська дорога, напроти будівлі №7 (торговельного центру «Шостий елемент»), водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи необережно, порушила вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та вимоги п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на безпечність при виконанні маневру ліворуч в невстановленому місці та під час зміни напрямку руху ліворуч не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху. Продовжуючи маневрування із правою смуги в ліву, водій ОСОБА_2 не надала дороги мотоциклу марки «Yamaha» моделі XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався з випередженням в лівій смузі позаду в попутному напрямку по вул. Овідіопольська дорога, створюючи тим самим аварійну ситуацію, внаслідок чого в лівому ряду зустрічної смуги руху скоїла зіткнення передньою частиною лівого борту керованого нею автомобіля із передньою частиною мотоциклу.

31 жовтня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив вирок, згідно із яким ОСОБА_2 визнано винною у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, надавши ОСОБА_2 іспитовий строк тривалістю в два роки.

Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 82 ч.1, 3, 4 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спираючись на вказані норми закону суд доходить висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_2 , суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню.

ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень мотоцикла марки «Yamaha» моделі «XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а також позивачу було завдано тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вищенаведене підтверджується ухваленим вироком суду відносно ОСОБА_2 та не підлягає додатковому доказуванню.

Розглядаючи позовні вимоги у межах заявлених сум, суд виходить з наступного.

Як зазначає ч. 1, 3 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлює ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що власником автомобіля марки «Chevrolet» моделі Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП була ОСОБА_2 . Її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за страховим полюсом серії АЕ №3244264, ліміт відповідальності за заподіяння шкоди здоров`ю складав 100 000, 00 гривень, майну 50 000,00 гривень.

Відповідно до платіжного доручення №116 ВАТ «Ощадбанк» від 26 травня 2017 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування майнової шкоди у розмірі 50 000,00 гривень за договором серії АЕ №3244264.

Крім того, відповідно до платіжного доручення №877 ВАТ «Ощадбанк» від 30 червня 2017 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування шкоди, заподіяній здоров`ю потерпілого у загальному розмірі 43 848,00 гривень за договором серії АЕ №3244264.

Судом звернуто увагу, що відповідно до висновку КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи №112, розпочатої 30 травня 2019 року, та закінченої 08 травня 2020 року, стосовно комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_1 комісія дійшла наступних висновків: у даний час у постраждалого ОСОБА_1 є наступні наслідки отриманих у серпні 2015 року тілесних ушкоджень: різко виражене обмеження рухів у правому колінному суглобі, що, згідно із ст. 147 в Таблиць відсотків втрати загальної працездатності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхової експертизи, складає 30% втрати загальної працездатності, укорочення правої нижньої кінцівки на 2 см., наслідки закритого перелому нижньої третини лівої плечової кістки із зміщенням уламків з ушкодженням променевого, ліктьового та серединного нервів та порушенням функції лівої кисті, порушення функції ходи, статики, що, згідно із ст. 10г та 134 б Таблиць..., складає 70 (40+30) відсотків втрати загальної працездатності.Таким чином, сумарна постійна втрата загальної працездатності у постраждалого складає 100 (30+40+30)%.

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціального експертною експертною комісією серії 10ААБ №792950 ОСОБА_1 з 10 лютого 2016 року присвоєно 1 групу інвалідності до 01 березня 2017 року.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціального експертною експертною комісією серії 12ААБ №728989 ОСОБА_1 з 24 червня 2020 року присвоєно 2 групу інвалідності безстроково.

Так, судом установлено, що згідно із виписним епікризом із карти стаціонарного хворого №11708 від 22 серпня 2015 року, складеним МКЛ №1, ОСОБА_1 з місця ДТП доставлений до операційної, де йому в терміновому порядку проводились реанімаційні заходи та проводилось оперативне втручання для врятування життя хворого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України шкода завдана каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, повинна бути відшкодована потерпілому у повному об`ємі, особа, яка завдала шкоди має відшкодувати додаткові витрати, пов`язані з необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 дійсно необхідні додаткові витрати для реабілітації після ДТП, однак, заявлену суму до стягнення позивачем вказано надмірну.

У матеріалах справи знаходяться також розписки ОСОБА_3 про отримання грошових коштів від ОСОБА_2 або її чоловіка ОСОБА_4 від 31 серпня 2015 року у розмірі 46 000,00 гривень, від 09 вересня 2015 року у розмірі 46 500,00 гривень, від 23 листопада 2015 року у розмірі 25 000,00 гривень, від 21 лютого 2016 року у розмірі 25 000,00 гривень, від 14 квітня 2016 року у розмірі 10 000,00 гривень, від 25 червня 2016 року у розмірі 25 000,00 гривень, від 30 серпня 2016 року у розмірі 25 000,00 гривень, що підтверджує факт добровільного відшкодування шкоди відповідачем позивачу у розмірі 202 500,00 гривень. Указане також підтверджується вироком суду від 31 жовтня 2016 року, ухваленим відносно ОСОБА_2

ОСОБА_3 на момент ДТП була та на даний момент є дружиною ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим Малиновським РАЦС у м. Одесі 23 січня 1993 року.

Проте, як зазначає сторона позивача, указаних сум не вистачило для відшкодування завданої йому шкоди, адже після наслідків ДТП, зокрема, семи операцій, тривалого лікування, повної утрати працездатності, пошкодження належного йому майна він отримав чималі матеріальні збитки, а також позивачу завдано моральної шкоди, які відповідають, на його думку, обсягу заявлених вимог.

Утім, з огляду на той факт, що відповідачем на момент ухвалення вироку суду позивачу було відшкодовано завдані збитки, що підтверджується вироком суду та відповідними розписками, долученими до матеріалів справи, суд доходить висновку про те, що слід вважати обґрунтованим та справедливим брати до уваги тільки ті докази, що підтверджують матеріальні збитки позивача, що понесені ним після ухвалення вироку суду у кримінальній справі. Такі збитки суд розцінює як додаткові витрати, пов`язані з необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. До таких додаткових витрат слід відносити й втрачений заробіток через непрацездатність.

Суд зазначає, що матеріальна шкода, завдана позивачу у зв`язку із пошкодженням належного його мотоциклу уже була відшкодована.

У матеріалах справи знаходяться товарні чеки, що підтверджують витрати на лікування ОСОБА_1 у загальному розмірі 51 924,70 гривень, витрачені після ухвалення вироку суду у кримінальній справі. Дана сума визнавалась стороною відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідно до розписки ОСОБА_3 від 18 листопада 2016 року вона отримала від ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з реабілітацією ОСОБА_1 у розмірі 8 000,00 гривень.

Отже, сума у розмірі 51 924,70 гривень є достатньою для покриття вищевказаних витрат, понесених позивачем на лікування після ухвалення вироку у кримінальній справі та підтверджених матеріалами справи.

У матеріалах справи також знаходиться довідка ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» від 24 липня 2017 року про те, що ОСОБА_1 знаходився на санаторно-курортному лікуванні «Куяльник» з 20 липня 2017 року до 31 липня 2017 року, видана лікарем Арзунаняном А.Л.

Вартість лікування ОСОБА_1 склала 7 948,80 гривень, що підтверджується довідкою №1793 від 08 серпня 2017 року.

Крім того, відповідно до рахунку-фактури №3429 від 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 сплатив 9 728,00 гривень за санаторно-курортне лікування у період з 03 липня 2018 року до 21 липня 2018 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, здійснюється щомісячними платежами. Стягнення додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього кодексу може бути здійснено наперед на основі висновку лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг.

За висновком лікарської експертизи (МСЕК) від 14 лютого 2018 року позивач потребує стороннього догляду, санаторно-курортного лікування, стаціонарного лікування у травматологічному, неврологічному відділенні, потребує контролю уролога, кардіолога, ендокринолога, нейрохірурга один раз на рік.

Суд погоджується з необхідністю позивача у періодичному реабілітаційному лікуванні у відповідних санаторних закладах, витрати на які мають стягуватися по факту їх несення.

Отже, з огляду на викладене відшкодуванню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає також сума у розмірі 7 948,80 + 9728,00 = 17 676,80 гривень, фактично понесена позивачем за санатороно-курортне лікування.

Слід зазначити, що у матеріалах справи знаходяться докази, що підтверджують факт роботи ОСОБА_1 капітаном-штурманом.

Так, вказане підтверджується медичною книжкою серії НОМЕР_5 , висновком про фізичний огляд центра морської медицини 04 80 42, відповідно до який також установлено задовільний стан здоров`я позивача, який був придатний для праці.

Як убачається із матеріалів справи, 20 серпня 2015 року позивач пройшов повний медичний огляд, за яким визнаний здоровим та годним для праці за своєю основною спеціальністю.

У матеріалах справи знаходиться контракт про найм від 21 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та компанією «Bonito Shiping Ltd», відповідно до умов якого ОСОБА_1 було найнято на посаду капітана з базовим окладом 1 400,00 доларів США, загальним окладом 2 800,00 доларів США, що включає також сплату відпускних. Контракт набирає чинності з моменту прибуття моряком на борт судна та триває 4 місяці плюс мінус 1 місяць.

Із листа ПзІІ «Вернал» №27 від 17 листопада 2016 року убачається, що ОСОБА_1 працював помічником капітана та капітаном, загальна зарплата за місяць складала 2 800,00 доларів США.

Так, суд погоджується із тим, що унаслідок ДТП позивач втратив заробіток за основною своєю спеціальністю - «капітан-штурман».

Розмір втраченого позивачем трудового заробітку за контрактом від 21 серпня 2015 року, складає 2800 доларів США х 4 місяці = 11 200 доларів США, що за курсом НБУ долара США (25,58 грн.) станом на 14 листопада 2016 року становило 286 496 гривень.

Таким чином, матеріальна шкода, яка підтверджена матеріалами справи, понесена позивачем фактично після ухвалення вироку суду, а також матеріальна шкода, пов`язана із утратою працездатності ОСОБА_1 складає у загальному розмірі 51 924,70+17 676,80+286 496=356 097,50 гривень.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями за Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001року №5, п. 9, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють па час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви».

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд доходить висновку про безумовну наявність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи питання розміру та порядку її відшкодування, суд виходить з наступного.

Внаслідок ДТП позивач втратив основний вид заробітку робота за контрактами на суднах іноземних судновласників, завдяки чому середній місячний дохід позивача складав 50 400грн.

Суд виходить з наступних розрахунків. У середньому позивач працював за контрактом вісім місяців на рік. За останнім контрактом розмір його заробітку мав складати 2 800доларів США на місяць. З урахуванням такого режиму роботи, заробіток позивача складав би 22 400 доларів США на рік, або ж 1 866,66 доларів США на місяць, що еквівалентно 50 400 гривень.

Унаслідок завдання шкоди здоров`ю позивача, він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, переніс сім операцій, фізичний біль, психологічний стрес від втрати здоров`я, можливості працювати, забезпечуючи свої потреби та потреби своєї сім`ї.

З огляду на вказані обставини, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди одну мінімальну заробітну плату щомісячно, на весь період інвалідності позивача, що на час розгляду справи складає 6 000грн.

У задоволенні решти позовних вимог, суд вважає за необхідним відмовити.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81,141,258,259,263, 264, 265,268, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріального збитку, понесеного у результаті ДТП, у загальному розмірі 356 097,50 гривень.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 гривень щомісячно, починаючи з 22 серпня 2015 року й до припинення інвалідності ОСОБА_1 .

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 01 червня 2021 року.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , інші відомості відсутні.

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Євроінвойс Україна», .

Суддя: І.В.Плавич