22-ц/804/1544/21
237/4552/19

Головуючий у І інстанції Ліпчанський С. М. Єдиний унікальний номер 237/4552/19
Номер провадження 22-ц/804/1544/21
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Ткаченко Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 січня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07 червня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 123 307 грн. 07 коп., яка складається із 2 766 грн. 87 коп. заборгованість за тілом кредиту; 118 240 грн. 20 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 січня 2021 року позовні вимоги банку було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 07 червня 2011 року станом на 30 квітня 2019 року у розмірі 2 766 грн. 87 коп., а також судовий збір в сумі 513 грн. 68 коп.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, в інший частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з використанням кредитки «Універсальна», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Крім того вказує, що рішення суду першої інстанції нею виконано в частині боргу за договором кредиту в сумі 2 766 грн. 87 коп. (а.с. 193). Також не вважає обґрунтованими посилання апелянта на ряд постанов ВС, оскільки характер правовідносин не схожий на характер спірних правовідносин, що виник між позивачем та нею.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судове рішення оскаржується відповідачем лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом, а тому апеляційним судом в іншій частині не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, з умовами використання коштів відповідач був ознайомлений під особистий підпис, позивач вправі вимагати виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми непогашеного тіла кредиту станом на 30 квітня 2019 року в розмірі 2 766 грн. 87 коп. в межах строку дії кредитного договору.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви № 223506264 на підставі якої вона отримала кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду». Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (т. 1, а.с. 7 зворотній бік).

07 червня 2011 року ОСОБА_1 також підписала довідку № 223506283 про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», з якої убачається ознайомлення позичальника, крім іншого, з характеристикою кредиту, валютою картрахунку, пільговим періодом, базовою процентною ставкою в розмірі 3,0% на місяць, обов`язковим щомісячним платежем, пенею за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафом за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань (т. 1 а.с. 8).

Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачкою заява свідчить про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Належних та допустимих доказів тому, що відповідачка зазначену довідку не підписувала суду не надано, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є також безпідставними.

Відповідачці ОСОБА_1 були видані кредитні карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня травня 2015 року (т. 2, а.с. 9).

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку, яка має статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, чітко прослідковується, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами: отримувала готівку в банкоматах, розраховувалася карткою в магазинах. При цьому періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, тобто фактично погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (т. 2 а.с. 147-152).

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідачка у судове засідання суду першої інстанції не з`явилася, не заперечувала факти укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовувала розрахунку та розміру боргу. Не подавалися відповідні докази й на стадії апеляційного провадження в справі. Отже, відповідачкою не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином, заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до останнього дня травня 2015 року.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору не містять положень щодо зміни процентної ставки, відповідачка зобов`язалася сплачувати 36% річних за користування кредитом і оскільки сторони письмово не погоджували збільшення відсоткової ставки, розрахунок заборгованості по сплаті процентів необхідно проводити виходячи саме з цієї ставки річних, за винятком періоду, коли позивач зменшив цю ставку до 30% (з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року).

Оскільки суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, апеляційний суд згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України не обмежений доводами апеляційної скарги.

В період з 31 березня 2015 року по 31 травня 2015 року річна відсоткова ставка була збільшена банком до 43,20%, а отже заборгованість за відсотками в цей період підлягає перерахунку за початковою відсотковою річною ставкою 36 %: 2 766,87 грн. х (36% : 360 днів у році х 61 днів у періоді : 100%) = 168,78 грн. Враховуючи суму заборгованості за відсотками за період з 07 червня 2011 року по 28 березня 2015 року 1 722,50 грн. та за перерахований період з 31 березня 2015 року по 31 травня 2015 року 168,78 грн., стягненню з відповідачки підлягає сума заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 07 червня 2011 року по 31 травня 2015 року в сумі 1 891 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн. (т. 1 а.с. 40). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. (т. 2 а.с. 154).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 123 307,07 грн., фактично задоволено в розмірі 4 657,87 грн. (2 766,87 грн. + 1 891 грн.), що складає 3,78% від суми заявлених вимог), з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 72,61 грн. (1 921 грн. х 3,78%) та частину сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 108,92 грн. (2 881,5 грн. х 3,78%).

Враховуючи викладене, судове рішення в частині стягнення заборгованості по процентам необхідно скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а в частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору змінити.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 січня 2021 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити.

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 657 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн. 87 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 766 грн. 87 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 07 червня 2011 року по 31 травня 2015 року в сумі 1 891 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 72 (сімдесят дві) грн. 61 коп.

Стягнути ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 108 (сто вісім) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Т. Б. Ткаченко