ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4297/21 Справа № 173/1927/20 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року АТ КБ«ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.09.2012 року, згідно якої відповідачеві встановлений кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 2500,00 грн. У зв`язку з невиконанням обов`язків по поверненню кредиту у відповідача перед банком утворилася заборгованість, яка станом на 16.09.2020 року становить 56535,52 грн, яка складається з наступного: 0.00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4282,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1539,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст.625; 50713,65 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" посилався на те, що судом не взято до уваги, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом у анкеті-заяві; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 20.09.2012 року, згідно якої відповідачеві встановлений кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а саме 2500 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем було активовану видану йому картку та останній активно користувався виданою йому кредитною карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору.

Відповідно п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання Банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Згідно наданої суду довідки суд встановив, що розмір кредитного ліміту відповідача змінювався та максимальний його розмір станом на 08.12.2015 року склав 2500 грн.

Встановлено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2020 року має заборгованість в загальній сумі 56535,52 грн, яка складається з наступного:

- 0.00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 4282,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0.00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 0.00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

- 1539,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 50713, 65 грн - нарахована пеня;

- 0.00 грн , нарахована комісія, що й стало підставою звернення до суду.

У заяві позичальника від 20 вересня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Також, суд встановив, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, пені, суд першої інстанції посилався на безпідставність таких вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 20.09.2012 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору; позивач не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитним коштами, пені, комісії та штрафів в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту в обумовленому позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, анкета-заява, яка підписана сторонами, не містить жодної інформації стосовно погодження сторонами умов про нарахування пені у випадку порушення зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним надані належні та допустимі докази по справі не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Посилання позивача на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як на належний доказ погодження сторонами умов кредитного договору, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки Умови та правила не містять підпису відповідача. Інших доказів щодо погодження сторонами умов кредитного договору матеріали справи не містять.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованість за пенею, та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у порядку нарахування та розмірі, що зазначені у вказаних документах.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції мав задовольнити його позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на їх користь процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, нарахована за період з 01.10.2019 року по 16.09.2020 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що строк дії кредитного договору сторонами не визначений; встановивши, що з вимогою про повернення (стягнення) кредитної заборгованості банк звернувся шляхом подання позовної заяви у даній справі 02.11.2020 року, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України, адже відповідне нарахування здійснювалось до спливу строку кредитування.

Доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою до пред`явлення позовної заяви у даній справі - суду не представлено. Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом учасниками справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Позивач не позбавлений права на нарахування процентів на прострочений кредит відповідно до ст.625ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з даним позовом).

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.

У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Так, в анкеті-заяві від 20.09.2012 року сума кредитного ліміту зазначена в розмірі 300 грн. Однак, відповідно до довідки банку протягом всього періоду користування відповідачем кредитною карткою кредитний ліміт по ній змінювався. (а.с.14)

Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідача встановлено, що картка перевипускалася. (а.с.13)

Випискою про рух коштів по карті ОСОБА_1 встановлено, що він користувався кредитною карткою до грудня 2017 року, тобто погодився зі зміною кредитного ліміту по картці. (а.с.50-51)

Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 4282,39 грн. З указаного розрахунку видно, що банком окремо нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту без урахування заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, заборгованість за простроченим тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача.

Тобто, висновок суду першої інстанції про те, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позивальнику в користування, є помилковим та спростовується матеріалами справи та наявним у них розрахунком заборгованості. (а.с.12)

Свого розрахунку відповідач не надав.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги банку та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 4282,39 грн.

На підставі ст.141ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати у сумі 367,85 грн.

Керуючись ст. ст. 259,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2012 року по простроченому тілу кредиту у сумі 4282,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 367,85 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова