Справа № 301/692/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" липня 2021 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора та Акціонерне товариство "УКРСИББАНК", про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу від 08 листопада 2005 року недійсним.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою в Іршавську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок в АДРЕСА_1 , оскільки на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із матір`ю та була зареєстрована за вказаною адресою, тому прийняла спадщину. Листом №328/01-16 від 23.10.2020 року з Іршавської державної нотаріальної контори позивачці повідомлено, що даний житловий будинок належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2005 року за реєстровим номером №3006 приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А.
Заявою від 06.11.2020 року позивачка вимагала від Іршавської державної нотаріальної контори видати їй копію відповідного договору купівлі-продажу, так як він буде оскаржуватися нею в суді як такий, що порушує її права. Листом №362/01-16 від 18.11.2020 року з Іршавської державної нотаріальної контори позивачці повідомлено, що оскільки вона не являється стороною за договором, тому він може бути виданий їй тільки за ухвалою суду при заведенні судової справи. Крім того, також повідомлено, що приватний нотаріус Матіко Ю.А. помер і його архівні справи, в тому числі і вказаний договір, знаходиться на зберіганні у Закарпатському обласному державному нотаріальному архіві.
Позивачка вважала, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений 08.11.2005 року між її матір`ю ОСОБА_3 та відповідачем має бути визнаний судом недійсним, оскільки вказана угода була укладена попри те, що позивачка фактично проживала та була зареєстрована в даному будинку. Позивачка визнана непрацездатною, є інвалідом другої групи, оскільки з 1981 року лікується в Берегівській обласній психіатричній лікарні. Зазначений будинок був та залишається єдиним житлом позивачки, місцем її постійного проживання, іншого житла в неї нема і ніколи не було. Про ці обставини було добре відомо як її покійній матері, та і відповідачу, який є племінником позивачки та онуком покійної матері. На думку позивачки вказані обставини є свідченням корисливих мотивів відповідача щодо незаконного привласнення (заволодіння) будинком. Дані обставини були відомі і Іршавській державній нотаріальній конторі, яка не відмовила у вчиненні деяких нотаріальних дій, що є порушенням обов`язків, встановлених у ст.5 Закону України «Про нотаріат». У позивачки наявні сумніви про можливість укладення спірного договору матір`ю, яка була старою та хворою жінкою у віці 78 років, тому що відповідний житловий будинок був єдиним місцем їхнього спільного з нею постійного проживання. Протиправними діями та корисливими мотивами відповідач завдав позивачці моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі місячної мінімальної заробітної плати враховуючи те, що відповідач є її рідним племінником і їй за життя доведеться зустрічатися та спілкуватися як з ним, так і з його мамою, рідною сестрою позивачки. Вказана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, хворої особи з інвалідністю, а також щодо її померлої матері, старої хворої людини, яка можливо також страждала від цього, але мовчала про це до кінця свого життя.
Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08.11.2005 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,60 кв.м., який був укладений 08.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , і посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А. за реєстровим номером №3006, оскільки договір був укладений з порушенням прав та інтересів непрацездатної позивачки ОСОБА_1 . Також просила визнати протиправними дії відповідача ОСОБА_2 щодо незаконного привласнення (заволодіння) вказаного житлового будинку. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на день ухвалення рішення.
Ухвалою Іршавського районного суду від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено на підготовче засідання на 16.04.2021 року за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Іршавського районного суду від 16.04.2021 року вирішено питання про витребування доказів по справі: зобов`язано Закарпатський обласний державний нотаріальний архів надати суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,60 кв.м., який був укладений 08.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А. за реєстровим номером №3006 (а.с. 44-45).
На виконання ухвали суду від 16.04.2021 року про витребування доказів по справі, 07 травня 2021 року із Закарпатського обласного державного нотаріально архіву надійшла належним чином завірена копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.11.2005 року (а.с.56-58).
Ухвалою Іршавського районного суду від 21.05.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2021 року на 10.30 годин.
09.06.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 08.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посилаючись на його підробленість. На думку позивачки, підпис на оспорюваному договорі купівлі-продажу, який проставлений від імені продавця ОСОБА_3 , належить не її матері. Вважала, що підпис матері на договорі сфальсифіковано, оскільки даний підпис не є ідентичним з підписом ОСОБА_3 на довіреності від 17 червня 1999 року, яка посвідчувалася секретарем Луківської сільради. Крім того, вважала, що ОСОБА_3 не могла відчужувати своєму онуку будинок, який являвся єдиним житлом як для самої ОСОБА_3 , так і для позивачки. Також вважала, що ОСОБА_3 не могла укладати такий договір 08 листопада, оскільки в с. Луково цей день відмічається велике православне храмове свято, а мати позивачки була дуже набожною людиною. Вважала, що договір купівлі-продажу будинку підроблений відповідачем, тому він є нікчемним і підлягає визнанню недійсним (а.с. 74-75).
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, згідно позовної заяви справу просила розглянути без її участі (а.с. 3 на звороті, 95).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце його проведення був належним чином повідомлений як за місцем реєстрації, так і за зазначеною в позовній заяві адресою, причини неявки не повідомив, відзиву на позов чи яких-небудь заяв не подав (а.с.71-73,96-98).
Представники третіх осіб - Іршавської державної нотаріальної контори та Акціонерного товариство "УКРСИББАНК" в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки до суду не повідомили, пояснень з приводу позову не подали (а.с.94, 99, 100, 101).
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
Позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного 08.11.2005 року.
Як на підставу недійсності правочину ОСОБА_1 послалася на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений 08.11.2005 року між її матір`ю ОСОБА_3 та відповідачем, суперечить інтересам позивачки. При його укладенні не було враховано, що позивачка визнана непрацездатною, є інвалідом другої групи, з 1981 року лікується в Берегівській обласній психіатричній лікарні, позивачка фактично проживала та була зареєстрована в даному будинку, вказаний будинок був та залишається єдиним житлом позивачки. Крім того, позивачка має сумніви щодо можливості укладення спірного договору її матір`ю, яка на день укладення договору була старою та хворою жінкою у віці 78 років, а житловий будинок був єдиним місцем їхнього спільного з нею постійного проживання.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, містяться в ст. 203 ЦК України.
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання правочину недійсним (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).
Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.11.2005 року, такий укладений між Продавцем - ОСОБА_3 (мешканкою АДРЕСА_3 ) та Покупцем - ОСОБА_2 (мешканцем АДРЕСА_4 ) і посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А. за реєстровим номером №3006 (а.с.57-58).
Предметом оспорюваного Договору є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 75,60 кв.м., який належав на праві власності ОСОБА_3 в цілому.
Згідно вказаного договору, житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Луківської сільради 20.09.2005 року на підставі рішення виконкому Луківської сільради від 15.09.2005 року за №32.
Позивачка посилається на те, що при укладенні оспорюваного договору не було враховано, що позивачка визнана непрацездатною, є інвалідом другої групи, з 1981 року лікується в Берегівській обласній психіатричній лікарні, що позивачка фактично проживала та була зареєстрована в даному будинку, вказаний будинок був та залишається єдиним житлом позивачки.
На підтвердження вказаних обставин, позивача надала суду копію Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видане 14.01.2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , довічно (а.с.19); копію Довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №462063, згідно якого ОСОБА_1 20.11.2013 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання, безтерміново (а.с.20), копію довідки КНП «Іршавська міська лікарня» №56 від 09.02.2021 року, згідно якої ОСОБА_5 перебуває на обліку в психіатричному кабінеті лікарні з 1981 року (а.с.24).
Однак, вказані документи не свідчать ні про непрацездатність (інвалідність) позивачки на день укладення її матір`ю договору купівлі-продажу будинку, ні про перебування позивачки на утриманні або під опікою своєї матері. Не свідчать вказані документи і про інші обставини, які б перешкоджали ОСОБА_3 у 2005 році укласти оспорюваний договір.
Як на підставу визнання договору недійсним позивачка також посилалася на наявні у неї сумніви щодо можливості укладення спірного договору її матір`ю, враховуючи вік продавця ОСОБА_3 (78 років) та стан її здоров`я (можливу наявність психічних розладів) на день укладення договору.
При цьому, суду не надано жодних доказів, які б свідчили, що власник майна ОСОБА_3 за станом здоров`я мала які-небудь перешкоди в укладенні оспорюваного договору, або в момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, що могло б стати підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Тобто, існує презумпція психічного здоров`я особи, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених іншими законами України.
Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 727/9908/17-ц.
У своїй заяві від 09.06.2021 року позивачка посилалася на те, що підпис на договорі купівлі-продажу від 08.11.2005 року не належить її матері - ОСОБА_3 , тобто такий є сфальсифікований відповідачем, оскільки підпис на спірному договорі не ідентичний підпису на довіреності від 17.06.1999 року, яка була видана ОСОБА_3 (а.с. 80).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Стверджуючи про фальсифікацію підпису ОСОБА_3 на спірному договорі, позивачка не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про підробленість підпису її матері на договорі, не заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.
Не знайшло свого підтвердження і посилання позивачки на наявність з боку відповідача ОСОБА_2 (онука матері позивачки - ОСОБА_3 ) протиправних дій під час укладення оспорюваного договору, які полягали у незаконному привласненні (заволодінні) будинку. Яких-небудь заборон щодо укладення договору купівлі-продажу між бабкою ( ОСОБА_3 ) та онуком ( ОСОБА_2 ) положення ЦК України також не містять. Не оспорювала умови та законність укладеного договору і сама продавець будинку, яка після укладення договору прожила ще біля 10 років.
Відповідно до положень ст. ст. 3 ч.1 п.3, 319 та 321 ЦК України,загальними засадами цивільного законодавства є, у тому числі, свобода договору; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Отже, будучи власником житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 уклала відносно свого майна договір купівлі-продажу, тобто розпорядилася своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 334 ч.4 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Реєстрація права власності за новим власником - відповідачем ОСОБА_2 проведена 08.11.2005 року (а.с.14-15).
Згідно ст. ст. 15 ч.1 та 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи. Необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позивачка посилається на те, що укладенням оспорюваного договору порушені її права, як користувача житлового будинку, оскільки як на день укладення договору купівлі-продажу, так і на даний час вона зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_2 , і такий будинок є єдиним житлом позивачки.
Однак, перехід права власності на житловий будинок не є безумовною підставою для втрати права користування житлом чи виселення з такого. Позовна заява та матеріали справи не містять доказів того, що позивачу чиняться які-небудь перешкоди в користуванні житловим приміщенням.
З матеріалів справи вбачається, що на день укладення договору - 08.11.2005 року позивачка була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується ксерокопією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 від 20.06.2002 року з відміткою про реєстрацію міста проживання (а.с.18). У тому ж будинку залишилися проживати як позивачка, так і її мати і після укладення договору купівлі-продажу будинку. За вказаною адресою проживала позивачка і на день смерті її матері - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Луківської сільради №4980 від 08.09.2020 року (а.с.22). Не зважаючи на те, що з часу укладення договору минуло понад 15 років, позивачка ОСОБА_1 продовжує проживати у вказаному житловому будинку і на даний час.
Отже, позивачкою не надано доказів, які б підтверджували, що укладенням договору купівлі-продажу будинку від 08.11.2005 року, одноосібним власником якого була її мати - ОСОБА_3 , порушено її майнові права та інтереси.
Суд також вважає безпідставним посилання позивачки на неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок АДРЕСА_2 за покійною матір`ю, спадкоємцем якої є позивачка, як на підставу звернення до суду, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто задовго до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відчужила житловий будинок АДРЕСА_2 , тому такий не належав їй на день відкриття спадщини і не входить до складу спадкового майна.
Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність оспорюваного договору купівлі-продажу вимогам закону та наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним. Не доведено позивачем і наявність обставин, які б свідчили про протиправність дій відповідача при укладенні договору, заподіяння позивачу моральної шкоди або інше порушення відповідачем її цивільних прав.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 203, 204 ЦК України, ст. ст. 76-81, 89, 263-265, 280 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08.11.2005 року - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 19 липня 2021 року.
Головуюча : М. О. Пітерських