Провадження № 2/761/9317/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Войновського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Штокалова Єгора Андрійовича про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева Артема Юрійовича до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцев А.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив стягнути з відповідача на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму збитків у розмірі 26 502 632, 50 доларів США, що за офіційним курсом національної валюти України станом на 27 листопада 2012 року складало 211 837 947,47 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева А.Ю. залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судові засідання.

29 травня 2018 року представник відповідача - адвокат Штокалов Є.А., звернувся до суду з клопотанням про відшкодування судових витрат у справі, до яких входять витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 у розмірі 150 000, 00 грн. унаслідок необґрунтованих дій позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2019 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Штокалову Є.А. у задоволенні клопотання про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева А.Ю. до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих унаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року провадження у справі за клопотанням представника ОСОБА_1 - Штокалова Є.А. , про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева А.Ю. до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих унаслідок вчинення кримінального правопорушення, закрито з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Штокалова Є.А., про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева А.Ю. до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих унаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 січня 2021 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 року касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 січня 2021 року скасовано, та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляли.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування судових витрат слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму збитків у розмірі 26502632,50 доларів США, яка за офіційним курсом НБ України станом на 27.11.2012 року становила 211837947,47 грн., аргументуючи позов тим, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 13.03.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків у банківських та фінансових установах строк на один рік зі сплатою штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750,00 грн.; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. У даному вироку колегія суддів прийшла до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у недбалості, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, який порушив вимоги ст.ст. 36, 38 Закону України "Про банки і банківську діяльність, а також вимоги "Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України", затвердженої постановою правління НБУ № 481 від 27 грудня 2007 року, та "Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків", затвердженої постановою Правління НБУ № 279 від 06 липня 2000 року, в частині обов`язкового проведення попередньої оцінки майбутніх грошових потоків з метою формування та використання резервів за фінансовими активами та недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальників і формування та використання резервів під кредитні ризики, та у неналежному виконанні ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, передбачених п.п. 32 п. 10.6 та п.п. 11 п. 11.13, п. 11.17 Статуту, через несумлінне ставлення до них, останній не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків від підписання Договору відповідального зберігання та застави грошових коштів, що було пов`язане з високим кредитним ризиком та вимагало формування резерву, хоча повинен був і міг передбачити, результатом укладання якого без формування необхідних резервів та його неналежного бухгалтерського обліку, стала втрата активів банку та неможливість виконання ним вимог вкладників й інших кредиторів, внаслідок чого, 20 грудня 2012 року НБУ прийнято постанову № 548, якою АТ "Банк "Таврика" віднесено до категорії неплатоспроможних, а також державою взято зобов`язання перед вкладниками зазначеного банку щодо повернення їм коштів у сумі 211 837 947,47 грн. через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а тому дії ОСОБА_1 колегія суддів кваліфікувала за ч. 2 ст. 367 КК України, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки держаним інтересам у вигляді завдання майнової шкоди Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 26.502.632,50 доларів США, яка за офіційним курсом національної валюти України, встановленому НБУ відносно до долара США станом на 27 листопада 2012 року, склала 211 837 947,47 грн., що на час вчинення злочину у 394.851 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Встановлену у вироці суму майнової шкоди Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 26 502 632, 50 доларів США, яка за офіційним курсом національної валюти України, встановленому НБУ відносно до долара США станом на 27 листопада 2012 року, склала 211 837 947, 47 грн., позивач і просив суд стягнути у поданому позові.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева А.Ю. залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судові засідання.

У травні 2018 року до суду надійшло клопотання представника відповідача - ОСОБА_1 , згідно з яким він просить суд: вирішити питання щодо компенсації судових витрат, до яких входять витрати на професійну правничу допомогу адвоката Штокалова Єгора Андрійовича у розмірі 150 000, 00 грн., понесених внаслідок необґрунтованих дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» на користь ОСОБА_1 суми судових витрат, до яких входять витрати на професійну правничу допомогу адвоката Штокалова Єгора Андрійовича у розмірі 150 000, 00 грн.

Вказане клопотання мотивовано необґрунтованим зверненням позивача до суду з позовом та вчиненням інших дій, внаслідок чого відповідач був змушений звернутися до адвоката для отримання професійної правничої допомоги.

Згідно із ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як визначено ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України слідує, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть однознасно свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами. Дана обставина потребує доведення особою, яка заявляє про недобросовісність дій позивача.

Також, залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою представника позивача, який був належним чином повідомлений про розгляд справи та повторно не з`явився в судове засідання, не свідчить про безпідставність та необґрунтованість позову. Сама по собі неявка в судове засідання представника позивача не може бути розцінена як необґрунтовані дії, оскільки це право, а не обов`язок сторони, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації, якщо суд не визнавав явку обов`язковою.

Підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Обґрунтованість позову чи його безпідставність, перевірку доводів позивача і, в залежності від встановленого, вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту здійснює суд вирішуючи спір, надаючи об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Залишаючи позов без розгляду суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті.

У даній справі розгляд справи закінчено без ухвалення рішення суду по суті позовних вимог. При цьому, позов містив достатне мотивування з посиланням на норми права, а враховуючи, що вирок Апеляційного суду м.Києва від 13.03.2017 року відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України набрав законної сили, суд дійшов висновку про наявність спору між сторонами.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для висновку про те, що дії позивача, які полягали у зверненні до суду з вказаним позовом, у розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України були свідомо недобросовісні і свідчили про зловживання процесуальними правами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Однак, такі обставини відповідачем не довенені.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Таким чином, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцев А.Ю. пред`явив позов, як керівник юридичної особи та діяв від імені публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком). Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду в частині реалізації своїх повноважень щодо банку, який ліквідується, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження.

Ліквідатор публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцев А.Ю. виконував свої функції виключно в межах делегованих йому повноважень, передбачених статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, останньому не надавалося право на звернення з позовною заявою від імені та в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є самостійною юридичною особою публічного права, що виконує спеціальні функції, має свій окремий ідентифікаційний код юридичної особи та не може бути ототожненим з публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика», керівник якого, в особі ліквідатора Караченцева А.Ю., подав до суду позовну заяву про стягнення збитків з ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, обгрунтування відповідачем необхідності стягнення витрат на правову допомогу саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладене у додаткових поясненнях (арк. справи 214-219, т. 2), є безпідставним.

Отже, суд приходить до висновку, що в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. статті 89 ЦПК України, представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені.

За вказаних обставин, враховуючи те, що судом не встановлено, а відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, клопотання про відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 142, 259, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - Штокалову Єгору Андрійовичу в задоволенні клопотання про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцева Артема Юрійовича до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 20.07.2021 року.

Суддя І.П.Романишена