Справа № 161/2346/21
Провадження № 2/161/1700/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2021 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
за участі секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу № 161/2346/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд визнати виконавчий напис від 29 серпня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 3077, таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Також Позивачем та представником Позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило відзиву та заяви про розгляд справи у його відсутності.
Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.
Зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Під оспорюванням права слід розуміти такий стан цивільних правовідносин, за якого між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб`єктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис № 3077, яким запропоновано стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість, що виникла за Кредитним договором №1362-0171002/ФКВ від 05 вересня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» (правонаступник: Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК») та ОСОБА_1 , за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020, яка складається із заборгованості за кредитом - 912012,09 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 398771,73 гривень, плати за вчинення виконавчого напису - 300,00 гривень. Загальна сума заборгованості становить 1 311 083, 82 гривень.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Як вбачається із змісту позовної заяви, що позивачем оспорюється виконавчий напис з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства, зокрема, можливості подвійного стягнення заборгованості за Кредитним договором, забороною вчиняти виконавчий напис на Кредитному договорі, пропуску строку вчинення виконавчого напису та розміру заборгованості, яку пропонується стягнути з позивача.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
У спірних правовідносинах судом встановлено, що позивач не погоджується з сумою заборгованості, яка виникла за неналежне виконання умов кредитного договору №1362-0171002/ФКВ від 05 вересня 2008 року, оскільки, з розрахунку відсотків заборгованості за кредитним договором за період з 23.06.2020 року по 20.08.2020 року, наданого відповідачем, не вбачається, яким саме чином за вказаний період виникла зазначена вище заборгованість, що викликає сумнів у підставності її нарахування.
На підтвердження даних обставин позивачем надано копію рішення Луцького міськрайонного суду від 04 червня 2010 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 липня 2010 року, у справі №2-1592/2010р. за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Волинської філії ТОВ «Укрпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1362-0171002/ФКВ від 05 вересня 2008 року.
Зазначеним рішенням з боржника на користь ТОВ «Український промисловий банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором №1362-0171002/ФКВ від 05 вересня 2008 року у розмірі 307468,19 гривень.
Саме вказана сума заборгованості, за відсутності наданих сторонами суду належним та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне, є безспірною сумою заборгованості у розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відтак, наданий відповідачем розрахунок відсотків заборгованості за кредитним договором, що включає тіло кредиту та нараховані відсотки не може бути належним доказом безспірного боргу, а тому безпідставно взято нотаріусом при вчиненні виконавчого напису.
Таким чином, на момент вчинення нотаріусом Личуком Т.В. виконавчого напису у боржника ОСОБА_1 не була підтверджена належними доказами наявність безспірної заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковою умовою для його вчинення.
Відповідно до п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Як вбачається з виконавчого напису, стягнуто заборгованість за тілом кредиту та процентами за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року, разом з тим, строк дії кредитного договору визначений до 04 вересня 2015 року.
Таким чином, грошові вимоги, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу, виходять за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності.
Так як, за правилом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог, включення відповідачем до складу заборгованості платежів, сплата яких прострочена більш, ніж на три роки, також свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу.
А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви та визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ЛичукомТ.В. виконавчого напису № 3077 від 29 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копії договору про надання правової допомоги від 25 січня 2021 року, рахунку №2 від 20 травня 2021 року, Акту прийняття виконаних робіт від 20 травня 2021 року, Ордеру №1014803 від 04 лютого 2021 року, квитанції від 24 травня 2021 року про оплату послуг у розмірі 15 000,00 гривень, виписки за поточним рахунком за період з 24.05.2021 по 24.05.202 р., якою підтверджується зарахування коштів у зазначеному у квитанції розмірі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач документально підтвердив понесені ним витрати на правову допомогу.
Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, пунктом 1.8 якого передбачено винагороду у фіксованому розмірі, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 15 000 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи.
При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі. А тому, за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 908,00 гривень та витрат на правову допомогу в сумі - 15 000,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 16, 18, 1050 ЦК України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 10-18, 81, 141, 263-268, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Виконавчий напис № 3077, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем 29 серпня 2020 року, яким запропоновано стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість, що виникла за Кредитним договором №1362-0171002/ФКВ від 05 вересня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» (правонаступник: Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК») та ОСОБА_1 , за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020, яка складається із заборгованості за кредитом - 912012,09 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 398771,73 гривень, плати за вчинення виконавчого напису - 300,00 гривень, загальна сума заборгованості становить 1 311 083, 82 гривень - визнати таким, що не підлягає виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Ковтуненко