ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5616/20 Номер провадження 22-ц/814/1434/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24 березня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:55:50 год. до 14:12:35 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 29.03.2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року АТ «А-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 17 272 грн 01 коп. за кредитним договором №SAMABWFC3 від 27.03.2019 року, а також судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24 березня 2021 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» суму непогашеного тіла кредиту за кредитним договором № б/н від 05.10.2018 року в розмірі 11 162 грн. 92 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на відмову банку реструктурувати заборгованість та погрози працівників банку стягнути заборгованість у примусовому порядку.

Окрім того звертається увага на довідки банка про відсутність у нього заборгованості і закриття всіх карткових рахунків.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення відповідних вимоги банку.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судоми правових висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами.

Стверджується, що доказами приєднання позичальника до Умов і Правил надання банківських послуг є відмітка у заяві про приєднання і це узгоджується з положеннями ст.641 та ст. 642 ЦК України.

Суд не взяв до уваги приписи ст.1054, ст.1048 ЦК України, якими встановлено платне користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції безпідставно відкинув як доказ погодження із боржником умов кредитного договору долучений до позовної заяви паспорт споживача кредиту з електронним підписом боржника.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористались.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6). У анкеті відсутні дані про розмір кредиту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо.

Згідно паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» процентна ставка встановлена у розмірі 46,8% річних (а.с.6 зворот 7).

Згідно розрахунку, наданого АТ «А-Банк» (а.с.5), загальна сума заборгованості станом на 22.08.2020 року становить 17 272 грн 01 коп., з яких:

11 162 грн 92 коп. заборгованість за кредитом,

6 109 грн 09 коп. заборгованість за відсотками.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Оскільки відповідач заперечував доводи позовної заяви, у тому числі розмір заборгованості, нарахованої банком, суд першої інстанції у відповідності до наведеної норми процесуального закону правомірно керувався при вирішенні цього спору правовими позиціями, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах (постанова від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

У зазначеній справі Верховним Судом зроблені такі висновки.

«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що Банк не довів належними і допустимими доказами згоду відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи.

За змістом ст.1048, ст.1054 ЦК України фінансова установа (банк) має право на отримання відсотків за користування наданими кредитними коштами.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, типи процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, у кредитних відносинах умови сплати процентів за користування кредитом мають бути узгоджені між сторонами у встановлений законом спосіб, тобто шляхом укладення письмового договору.

Оскільки позивач не надав суду належних доказів узгодження між сторонами умов та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, є правильним висновок суду першої інстанції, що Банком не доведені належними і допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам.

Що стосується посилань Банку на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», то апеляційний суд визнає, що першої інстанції правомірно не взяв цей доказ до уваги, оскільки у паспорті зазначено, що інформація, яка у ньому міститься, зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року (а.с.7).

Розрахунок (таблиця) заборгованості по процентам виконаний за станом на 22 серпня 2020 року (а.с.5), при цьому він (розрахунок) не містить розмежування підстав і порядку нарахування процентів до 01 січня 2019 року і після цієї дати. У позовній також заяві також відсутнє розмежування порядку і підстав нарахування процентів за отриманим кредитом до і після 01 січня 2019 року.

Отже, незважаючи на те, що паспорт споживчого кредиту погоджений відповідачем шляхом накладення електронного підпису, цей доказ не є належним і достовірним у частині вимог про стягнення процентів на період після 02 січня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відмову банку реструктурувати його заборгованість апеляційний суд не бере до уваги, оскільки жодними нормативним актом, який регулює спірні правовідносини, не встановлено обов`язку банку здійснювати реструктуризацію заборгованості за заявою боржника, це право банка, а не обов`язок.

Стосовно посилань відповідача на довідки банка про відсутність у нього заборгованості, апеляційний суд звертає увагу, що у зазначених довідках йдеться про відсутність заборгованості за станом на 08 жовтня 2018 року і за станом на 21 лютого 2019 року, тоді як предметом спору є стягнення заборгованості, розрахованої за станом на 22 серпня 2020 року.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційних скаргах відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов