621/1310/20
УХВАЛА

іменем України

18 березня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Бібіка О.В.,

з участю: секретаря Горобець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами про визнання за ним права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, в якій просить визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, а також право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.10.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2020 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного:

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2020 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, як обов`язкова частка у спадщині, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 та право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 580 м кв, кадастровий номер :01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2020 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд виходить з того, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2020 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, як обов`язкова частка у спадщині, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 580 м кв, кадастровий номер :01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

22.10.2020 до суду надійшла власноруч написана заява ОСОБА_1 , якою фактчино зменшив позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , та у суду не має сумніву, що це його волевиявлення.

Тобто, підстави позову у вже розглянутій цивільній справі та у цій справі є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з однакових підстав.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року в справі № 201/7621/17 (провадження № 61-13725св19) зазначено, що «згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У зв`язку з вищевикладеним, провадження по зустрічній позовній заяві підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 1 ст.255, ч. 2 ст.255 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , та права власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 - закрити на підставі п. 3 ч. 1ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 18.03.2021.

Суддя: