Р І Ш Е Н Н Я
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.,
Провадження № 2/521/325/21
Учасники справи:
Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
Відповідач Амануллах Міра Ахмада Шах
Представник - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору недійсним,
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 194778,79 дол. США, а курсом НБУ становить 2334948,53 грн., а також судовий збір.
08 грудня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення по цій справі, яким позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року заяву ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він участі у справі не приймав, про наявність заочного рішення узнав випадково тільки 06 жовтня 2016 року. Відсутність в судовому засіданні позбавило його можливості довести свою позицію в спорі. Крім того, він вважає, що його зобов`язання за договором поруки припинилися, що не було враховано при розгляді справи.
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заперечував проти на заяви та просив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року залишити без задоволення.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Пункт 6.2. Кредитного договору передбачає порядок перегляду відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору в сторону збільшення. При цьому в разі незгоди Позичальника з новим розміром відсоткової ставки Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Але умов, що регулюють питання зменшення відсоткової ставки, Кредитний договір не містить взагалі, що призводить до дисбалансу інтересів сторін. Пункт 10.2 Кредитного договору передбачає за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій сплату Позичальником пені у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Пункт 1.5 Кредитор має право без дотримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору. Оскільки всі наведені пункти Кредитного договору регулюють питання розрахунків між Сторонами, їх несправедливі умови мають суттєве значення для висновку про несправедливість умов договору в цілому.
При укладенні Кредитного договору банком були допущені порушення умов чинного (на той час, законодавства, а саме: зміст та умови кредитного договору були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому, позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. Відповідачем навмисне не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України з приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істоти та а необхідні, зокрема, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» га ч. і ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, а саме: 1) Банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме не надав позичальнику поїзної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення Кредитного договору, забезпеченою іпотекою. 2) Навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво вирізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та його розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину на його умовах. 3) У змісті оспорюваного кредитного договору, не встановив та не визначив для позичальника умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. 4) Закон України «Про захист прав споживачів» має норми, що забороняють видавати кредити у валюті. «Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється», - ст. 11.
Відсутність в умовах спірного правочину вищезазначених застережень та, домовленостей між сторонами кредитно договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин. Позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршую становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.
Враховуючи вимоги, викладеної в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (із числа інших обов`язкових умов, що випливають із суті та умов договору), ці застереження мають бути визначені та розкриті Банком саме в змісті кредитного договору ще до укладення іпотечного договору шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі.
Вищезазначені вимоги є визначеним законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та є необхідними і обов`язковими для такого виду договорів.
З аналізу матеріалів Кредитного договору про надання споживчого Кредиту вбачається, що з їх змісті відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: - не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливе настання валютних ризиків для позичальника, - не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення цього договору; - не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних витрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості; - не надане у письмовому вигляді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органом банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів, чим порушено Правила надання банками України інформації, споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ за № 168 від 10.05.2007 року.
У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або с необхідним и для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не достали згоди щодо хоча 5 однієї з його істотних умови, передбачених законодавцем.
Отже, оскільки вищевказані обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, можна дійти до обґрунтованою та належного висновку про те, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Вказаний договір містить несправедливі умови.
Умовами кредитного договору в порушення п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» споживача не попереджено про відповідальність за валютні ризики під час виконання зобов`язань.
Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, можна дійти висновку про те, що під час підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки.
А тому волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договору, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.
Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, як: потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.
Згідно ст. 19 Закону України «Пре захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: «Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними».
Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, ідо вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують не момент відшкодування.
Якщо застосувати дану норму до кредитних правовідносин, то у такому випадку позичальник зобов`язується повернути тіло кредиту. В цей же час кредитодавець має повернути боржникові усю суму сплачених ним відсотків за кредитом.
Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору застав ; чи поруки, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.
Отже, недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору застави (чи іпотеки) чи договору поруки, які укладалися з метою забезпечення виконання кредитного договору, і як наслідок, кредитодавець повинен повернути предмет застави позичальникові.
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав до суду заперечення на зустрічну заяву про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, в якому просить відмовити, зазначивши, що відповідно до п. 6.2. Кредитного договору Кредитор мас право у випадках, передбачених цим Договором, змінити проценту ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки Кредитор письмово повідомляє Позичальника протягом календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну. Сторони висловлюють цілковиту згоду без укладання будь-яких додаткових угод до Договору, вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття Кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми Кредиту. У разі відмови Позичальника від зміни процентної ставки за користування кредитом, він зобов`язується, повернути кредитні кошти не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення Кредитора про такі зміни та сплатити Кредитору проценти відповідно до процентної ставки, раніше обумовленої Договором, за час фактичного користування кредитом.
Отже, пункт 6.2. Кредитного договору містить положення щодо зміни процентної ставки, тобто мається на увазі, як збільшення, так і зменшення процентної ставки, що не призводить до дисбалансу інтересів сторін.
Позивач стверджує, що п. 10.2. Кредитного договору передбачає, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій сплату Позичальником пені в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.
Проте, Банк звертає увагу суду, що н. 10.2. Кредитного договору містить положення, що за кожне порушення умов п. 5.6. цього Договору, Позичальник додатково до компенсації витрат Кредитора на страхування сплачує останньому за кожен випадок порушення штраф в розмірі несплаченого страхового платежу. Саме тому, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль, не зрозуміло в чому саме полягає несправедливість вказаного пункту.
На думку позивача, відповідно до п. 1.5 Кредитор має право без дотримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору.
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звертає увагу суду, що дійсно відповідно до п. 1.5 Кредитор має право без дотримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору за умови: - або зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, та/або Національного банку України, та/або внаслідок рішення Кредитора; - або зміни ставок на фінансових ринках, які не контролюються Кредитором.
Таким чином, на думку позивача, всі наведені пункти Кредитного договору містять несправедливі умови, які мають суттєве значення для висновку про несправедливість умов договору в цілому, проте жодного суттєвого аргументу в підтвердження нього не наводить, тому ПАТ «Райффайзен Банку Аваль» вважає, що умови Кредитного договору - є справедливими.
Також позивач зазначає, що при укладенні Кредитного договору банком були допущені порушення умов чинного (на той час) законодавства, а саме: зміст та умови кредитного договору були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому позичальнику був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.
Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору при одержанні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що: - умови нього Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, с розумними ти справедливими; - Позичальник не знаходився під впливом омани, обмету, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; Позичальник спроможний укласти Договір і виконати зобов`язання, передбачені цим Договором, оскільки він немає обмежень у право- та дієздатності; Позичальник отримав згоду всіх осіб/органів, згода яких потрібна для укладання Договору та договорів забезпечення зобов`язань Позичальника. Позичальник не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати Договір та виконувати усі умови, визначені у Договорі; - Не ведеться ніякого розслідування з боку суду, державних та інших органів, що може негативно вплинути на фінансові можливості та діяльність Позичальника. Отже, ПАТ «Райффайзен Банку Аваль» не погоджується з тим, що при укладенні Кредитного договору банком були допущені порушення умов чинного (на той час) законодавства, а саме: зміст та умови кредитного договору, оскільки в Кредитному договорі засвідчено, що умови цього Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.
На Думку позивача, Банком не дотримано та грубо порушено вставлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідними.
Проте, п. 8.2. Кредитного договору встановлено, що сторони погодили, що з Укладанням Договору, Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яким умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом Договору.
ПАТ «Райффайзен Банку аваль» вважає, що Банком дотримані вставлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідними, до того ж, п. 8.2. Кредитного договору є підтвердженням цього.
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву про припинення поруки припиненою, та просить у задоволені його відмовити, зазначивши, що зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Оскільки правовідносини з приводу поруки між поручителем і кредитором іншої особи є різновидом зобов`язань, на них також поширюються правові норми щодо зобов`язань. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.
Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Банк вважає, що підстави для припинення поруки відсутні, оскільки укладена між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 додаткова угода, не збільшує обсяг відповідальності поручителя. Порука не припинилася, оскільки додатковою угодою до кредитного договору, предметом яких є відстрочення частини платежу щодо погашення кредиту та/або процентів, сторони погоджували лише відстрочення сплати чергових ануїтетних платежів, а не збільшення строку погашення кредитної заборгованості чи збільшення розміру таких платежів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням первісного позову, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
Відповідно до договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надає ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 106151 дол. США з кінцевим терміном повернення не пізніше 13.04.2027 року на умовах, визначених договором. У свою чергу, ОСОБА_3 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,25 % річних.
Відповідно до п. 10.1 цього договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.
Крім того, п. 6.5 договору передбачає право кредитора вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим Договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 свої зобов`язання по договору не виконував, тіло кредиту не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував у визначений договором термін. Таким чином, він порушив істотні умови укладеного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 29.07.2014 року складає загальну суму у розмірі 194778,79 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.07.2014 року становить 2 334 948,53 грн., у тому числі:
Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту та забезпечення його порукою, які регулюються главою 71 ЦК України, параграфом 3 глави 49 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, шо і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до п. 2.1.2 Додаткової угоди №1 фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту щомісячно збільшується на розмір щомісячної залишкової заборгованості за процентами..., у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення позичальником цієї заборгованості.
Таким чином, з 15.09.2009 року банк без відома та згоди ОСОБА_1 , без належного повідомлення поручителя, збільшив розмір відсоткової ставки за основним договором що підтверджується укладенням додаткового договору № 1 про внесення змін до кредитного договору, чим фактично змінено зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності за договором поруки без відповідної, очевидної, письмової згоди поручителя, яка за змістом і формою повинна відповідати вимогам ЦК та відображати реальне волевиявлення особи.
П. 2.1 Договору поруки передбачено, що позивач відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.
Постановою Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-18цс11 визначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. Аналогічні твердження викладено в правових позиціях висловлених Верховним Судом України у постановах № 6-67цс11 від 19 грудня 2011 року, № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року.
Окрім того, укладенням додаткового договору № 1 до кредитного договору від 13.04.2007 року без відповідної згоди поручителя, значно розширено перелік підстав для дострокового повернення кредиту визначені Кредитним договором.
Згідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Однак, відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Тобто, у випадку зміни розміру відсотків істотно збільшується сума основного зобов`язання. Поручитель у цьому випадку несе відповідальність, тільки якщо він згодний продовжити договір поруки на нових умовах. В іншому разі порука припиняється.
З огляду на викладене та враховуючи, що кредитор не довів до відома поручителя про збільшення суми кредиту і не одержав його згоди на продовження договору поруки на нових умовах, пов`язаних із збільшенням відповідальності поручителя, тому зазначені обставини припиняють дію договору поруки.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 13, 141, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору недійсним відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою - задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 23 липня 2021 року.

Головуючий В. К. Гуревський