Дата документу 17.03.2021 Справа № 314/4452/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4452/20 Головуючий у 1-й інстанції: Свідунович Н.М.
Провадження №22-ц/807/972/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2020 року про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження №62318112 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 28 березня 2019 року, зареєстрованого за номером 853, про звернення стягнення на нерухоме майно: жилий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за цією адресою, що належать на праві власності ОСОБА_1 .

В ході виконавчого провадження стало відомо, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 .

Однак, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована заборона на нерухоме майно №2195492 на підставі іпотечного договору №1199 від 18 липня 2005 року, де в графі «власник» значиться ОСОБА_1 .

Крім того, Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було надано: копія договору купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець); копія Витягу з Державного реєстру правочинів №1239723 від 18 липня 2005 року щодо договору купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; копія Витягу з Державного реєстру правочинів №1239657 від 18 липня 2005 року щодо земельної ділянки площею 0,22 га на території Матвіївської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області; копія державного акту на право приватної власності на землю загальною площею 0,22 га за адресою: АДРЕСА_1 від 28 листопада 1997 року; копія довідки №155, виданої Матвіївською сільською радою Вільнянського району, Запорізької області 30 червня 2005 року щодо оформлення земельної ділянки на ОСОБА_1 ; копія іпотечного договору від 18 липня 2005 року.

Таким чином, боржником ОСОБА_1 належним чином не оформлено право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, шляхом внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але фактично це майно належить боржнику.

Із урахуванням зазначеного, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А., просила суд:

Вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку: жилий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за цією адресою, що належать на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2020 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відносно ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівнаподала апеляційну скаргу і, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2020 року та прийняти нове рішення щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку: жилий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за цією адресою, що належать на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга мотивованга тим, що суд першої інстанції встановивши, що нерухоме майно, на яке накладено арешт приватним виконавцем, не зареєстроване на праві приватної власності за боржником, залишив поза увагою укладання договору купівлі-продажу від 18 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я. за № 1198. Висновок суду, що приватним виконавцем не здійснені у повному обсязі виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого документу є припущенням. Таким чином, суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, а саме купівлю боржником вказаного нерухомого майна за нотаріально посвідченою угодою, матеріали виконавчого провадження, розглянув справу без участі виконавця.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень, до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності осіб, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися в судове засідання, на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про звернення стягнення на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 2254 кв.м., за цією ж адресою, належать на праві власності ОСОБА_2 , відповідно відсутні докази на підтвердження того, що боржник у встановленому вимогами чинного законодавства порядку набув вправо власності на вказану нерухомість. З аналізу положень ЦК України слідує, що право власності на нерухоме майно виникає не з моменту підписання договору купівлі-продажу, чи отримання майна в інший спосіб передбачений законодавством, а з моменту державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно. У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення заяви про звернення стягнення на нерухоме майно.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження №62318112 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 28 березня 2019 року, зареєстрованого за номером 853, про звернення стягнення на нерухоме майно: жилий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за цією адресою, що належать на праві власності ОСОБА_1 . (а.с. 3).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 11 червня 2020 року за вказаним виконавчим документом було відкрито виконавче провадження № 62318112.(а.с. 4).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 .

Однак, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована заборона на нерухоме майно №2195492 на підставі іпотечного договору №1199 від 18 липня 2005 року, де в графі «власник» значиться ОСОБА_1 . (а.с. 5-5зворот).

Згідно Договору купівлі-продажу від 18 липня 2005 року, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,0 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 2254 кв.м. і належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу будинку, посвідченого виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 16 квітня 1990 року за реєстром №75 , що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, видане Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 14 червня 2005 року за №7518460 за 25 250,00 гривень. (а.с. 6).

Відповідно до Довідки від 30 червня 2005 року №155, виданої Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, Державний акт ЗП №04-002224 на право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,22 га, за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , а громадянину ОСОБА_1 в стадії оформлення. (а.с. 10).

З Іпотечного договору від 18 липня 2005 року, вбачається, що в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором ОСОБА_1 надав в іпотеку Закритому акціонерному товариству «ПриватБанк» нерухоме майно (Предмет іпотеки), а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 40,0 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 2254 кв.м. Предмет іпотеки придбаний Іпотекодавцем на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Тиханською С.Я., приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області 18 липня 2005 року за реєстровим №1198. (а.с. 11-13).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно ч.11 ст. 440 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до Довідки, складеної секретарем судового засідання ОСОБА_3 , 29 грудня 2020 року о 08 годині 30 хвилин фіксування судового засідання не здійснювалося на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.(а.с. 16).

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт належного повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукову Заіру Арсенівну про судове засідання, призначене на 29 грудня 2020 року на 08 годину 30 хвилин.

Особи, які беруть участь у справі, згідно зі статтею 43 ЦПК України мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право приватного виконавця Шавлукової З.А. знати про час і місце судового засідання (частина перша статті 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Віктор Назаренко проти України" від 03 жовтня 2017 року та у справі "Лазаренко та інші проти України" від 27 червня 2017 року).

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 20 вересня 2018 року № 14-280цс18.

Суд першої інстанції , у порушення вимог частини 11 статті 440 ЦПК України , розглянув справу за відсутності приватного виконавця, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що останній зазначає у апеляційній скарзі.

Виходячи з того, що подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, вирішено без участі приватного виконавця, що є порушенням вимог ч.11 ст. 440 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції прийшов до висновку, що приватним виконавцем не здійсненні у повному обсязі виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого документу.

Водночас, матеріали виконавчого провадження № 623181112 не були предметом дослідження судом першої інстанції, при цьому судом також не було надано належної оцінки доказам, а саме договору купівлі-продажу від 18 липня 2005 року, виконавчому напису від 28 березня 2019 року, іпотечному договору від 18 липня 2005 року, які були додані приватним виконавцем до подання.

Враховуючи, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суд розглянув справу без участі приватного виконавця та без дослідження матеріалів виконавчого провадження, тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відносно ОСОБА_1 , є передчасним.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає до скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 367, 368, 374,379,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2020 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 19 березня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.