Справа № 127/7248/21
Провадження № 22-ц/801/1515/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 рокуСправа № 127/7248/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Рибчинського В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Антонюком В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2016 стягуються з відповідача на користь позивача аліменти на сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 26.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 вказує, що син навчається у Вінницькому коледжі будівництва та архітектури КНУБА і як наслідок витрати зросли, у зв`язку із навчанням сина та його проживанням у м. Вінниця. А розмір аліментів, які стягуються із відповідача на дитину у розмірі 500 гривень щомісячно, є недостатнім для його забезпечення усім належним та необхідним та суперечить нормам СК України.

Кошти, які стягуються з відповідача на даний час є недостатніми для належного утримання сина. Тому матеріальне становище стягувача аліментів та неповнолітньої дитини змінилося, при цьому розмір аліментів які має виплачувати відповідач є меншим від мінімуму передбаченого законодавством.

Позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліменти на сина, не бере участі у його вихованні. Така поведінка відповідача ускладнює життя позивача та її сина та ставить під загрозу добробут дитини.

Посилаючись на викладене, позивач просила змінити розмір стягнення аліментів з відповідача на її користь на сина з твердої грошової суми 500,00 грн. на 1/3 частину всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивач безпідставно посилається на зміну законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки це не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Наголошує на тому, що син навчаючись у коледжі, отримує стипендію. Також відповідач зазначає, що погіршився стан його здоров`я, що потребує постійного лікування. Крім того, він знаходиться в зареєстрованому шлюбі і має спільну дитину.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб та розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2016 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 500,00 грн. на 1/3 частину всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із відповідача на користь позивача витрати понесені при наданні правничої допомоги в сумі 1000,00 гривень. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В якості основного доводу зазначає, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, син навчаючись у коледжі отримує стипендію. Також відповідач має проблеми зі здоров`ям. З відповідачем проживає непрацездатна мати пенсійного віку та на його утриманні знаходиться повнолітній син, який продовжує навчання. ОСОБА_1 зазначає, що особисто продовжує навчання для підвищення кваліфікації та не має постійних заробітків.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2016 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 26.01.2016 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-21).

Відповідно до довідки №40/21 від 15.02.2021 виданої Вінницьким коледжем будівництва та архітектури КНУБА, ОСОБА_3 навчається у Вінницькому коледжі будівництва та архітектури КНУБА, закладі фахової передвищої освіти на 2 курсі за освітньо-професійною програмою "Технічна експертиза будівель і споруд, операції з нерухомістю" на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2019 по 30.06.2023 (а.с.16).

ОСОБА_3 навчаючись у коледжі, проживає у гуртожитку, плата за проживання становить 1764,00 грн за один навчальний рік, що підтверджується довідкою №46 від 15.02.2021(а.с. 15а).

Згідно довідки №103 від 15.04.2021 ОСОБА_3 за період з квітня 2020 по березень 2021отримав стипендію на загальну суму 10985,27 грн. (а.с.57)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що кошти, які стягуються з відповідача за рішенням суду на утримання сина є не достатніми для потреб дитини, яка навчається в коледжі, оскільки із навчанням зросли витрати на проїзд до навчальної установи та на інші предмети для здобуття освіти. Крім того, відповідач за рішенням суду не сплачує аліменти і має заборгованість, яка станом на 31.03.2021 становить 9 289,00 грн.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 181 вказаного Кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №459/2189/18.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах за період 26.01.2016 по 31.03.2021, станом на 31.03.2021 в ОСОБА_1 існує заборгованість по аліментах в розмірі 9 289,00 грн (а.с.63), тобто вказує на те, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини.

З лікарських висновків та обстежень слідує, що ОСОБА_1 має ознаки хвороби післятравматичної деформації тіл хребців (а.с. 58, 59,60).

Як вбачається із матеріалів прави, відповідач продовжує навчання для підвищення кваліфікації, на підтвердження даної обставини надав копії фіскальних чеків про оплату в розмірі 12 350,00 грн.(а.с. 64-65).

Вказані обставини не доводять того факту, що відповідач не може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.

В супереч ст.81 ЦПК України відповідач не довів, що він знаходиться в тяжкому матеріальному становищі і не може надавати таку допомогу сину. Належних доказів на підтвердження того, що він є непрацездатним, відповідач не надав, як суду першої так і апеляційної інстанцій. Відомостей про реальний розмір свого доходу, за рахунок якого він існує - до суду не було надано.

Жодного доказу на підтвердження існування будь-яких обставин, що перешкоджають відповідачу за станом здоров`я влаштуватись на роботу, останнім надано не було.

На підтвердження хвороби відповідач надав довідку №1340 від 28.07.2015 та протокол обстеження від 22.02.2016 (а.с. 61, 85), які не приймаються до уваги, так як на момент винесення рішення від 03.03.2016 про стягнення аліментів на сина, дана обставина судом вже приймалась до уваги, а в даному позові вирішується збільшення розміру аліментів визначений судовим рішенням, тобто береться до уваги зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника аліментів після постановлення рішення про стягнення аліментів.

Колегія суддів приходить до висновку, що при зміні розміру і способу аліментів суд першої інстанції правильно виходив із того, що в зв`язку зі зміною матеріального становища позивача, через збільшення витрат на утримання дитини, яка навчається в коледжі, оскільки із навчанням зросли витрати на проїзд до навчальної установи та на інші предмети для здобуття освіти, розмір аліментів визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2016, є недостатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Вирішуючи спір, судом також враховано ті обставини, що відповідач перебуває у шлюбі, має не спільну дитину від останнього шлюбу, однак це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу сину від першого шлюбу, задля забезпечення його розвитку. Тому відповідач має можливість надавати допомогу на утримання сина в розмірі 1/3 частину всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. ст. 188, 192 СК України дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та зміну розміру стягнення аліментів, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи.

Також апеляційний суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дитини.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України, правомірно стягнув суму у розмірі 1000,00 гривень.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції достатньо в повній мірі мотивував свій висновок та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача витрати в розмірі 1000,00 грн..

При цьому судом вірно було враховано розмір витрат, понесених відповідачем за надання йому такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, наявність: - договору про надання правової допомоги між відповідачем та адвокатом від 15.02.2021 (а.с. 24); - квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 01.03.2021 (а.с. 25) та- акту виконаних робіт від 22.04.2021 (а.с. 91).

Такий висновок суду є законним і справедливим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, яку просить стягнути позивач, є неспівмірною, оскільки справа є незначної складності. Тому, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн., оскільки вказаний розмір витрат про надання правової допомоги є співмірним із складністю справи, часом витрачений адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, шо із ним проживає непрацездатна мати пенсійного віку і знаходиться на його утриманні, не приймаються судом до уваги, адже дана обставина не була предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, як вбачається із рішення, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги з інших підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому доводи відповідача відносно того, що він не в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги дублюють відзив відповідача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

В.П. Рибчинський