Справа № 464/31/21
пр.№ 2/464/624/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/31/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

вимоги: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

Обставини справи

Позивачі звернулися до Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства із позовом, в якому просять відповідача таким, що втратив право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 , покликаючись на непроживання у житлі протягом останніх 10 років.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи. Сторони не заперечили проти такого розгляду справи.

Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання та за адресою, зазначеною у позовній заяві. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення.

При цьому суд ураховує положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якими передбачено, що саме за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ст.6).

Також відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

Відзив на позов відповідачем не подано та клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 мають зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Указане підтверджується довідкою ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 19 травня 2018 року № 2022, паспортними даними сторін та відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 14 січня 2021 року.

Позивачі на підставі ст.ст.71, 72 ЖК УРСР просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, покликаючись на непроживання останнього в такому на протязі 10 останніх років.

За змістом ст.71 ЖК України підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є її відсутність в жилому приміщенні протягом більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду висловлений у постанові від 16 грудня 2020 року по справі №320/9482/17, згідно з яким особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями, за наявності двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такої відсутності. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

У підтвердження заявлених вимог позивачами надано акт ТзОВ «Стимул-Сихів» від 26 лютого 2014 року, згідно з яким відповідача о 11.10 год у квартирі не було, зі слів колишньої дружини ОСОБА_1 відповідач з січня 2013 року у даній квартирі не проживає. Даний акт складено у присутності мешканця квартири АДРЕСА_2 .

Аналізуючи такий письмовий доказ, суд не вважає його достатнім та беззаперечним для висновку щодо непроживання відповідача у спірній квартирі протягом останніх десяти років, як про це стверджують позивачі.

Водночас самими позивачами надано суду технічний паспорт на спірну квартиру, виготовлений ТзОВ «Бюро-Львів» 11 червня 2018 року, замовником якого виступає відповідач та який зазначає таку ж адресу проживання. Таке свідчить щодо збереження відповідачем правового зв`язку з кватирою, якою цікавиться.

Додані до позову документи: квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, довідка про відсутність заборгованості з таких, рішення суду про розірвання шлюбу позивача ОСОБА_1 з відповідачем не є належними доказами у справі, адже не підтверджують та не спростовують обставини, які підлягають доказуванню непроживання відповідача у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин.

Інших доказів позивачами не надано. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України)

Наведене свідчить, що позивачами не наведено фактичних даних та переконливо не доведено, що є їх процесуальним обов`язком, непроживання відповідача у спірній квартирі понад установлений законом строк без поважних причин.

Аналізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивачів. Сам факт звернення позивачів до суду не свідчить про порушення їх прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

Установивши дійсні обставини справи та проаналізувавши докази, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні. Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Судові витрати

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачам не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати позивачів по сплаті судового збору залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3

Повне судове рішення складено 12 липня 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко