Справа № 589/2146/20
Провадження № 2/589/184/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в особі головуючого судді Лєвші С.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів отриманих на виконання договору,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), в якому просить визнати недійсним Договір про надання інформаційно-консультативних послуг щодо працевлаштування від 28.10.2019, який був укладений ОСОБА_3 в своїх інтересах, інтересах позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з відповідачем ФОП ОСОБА_2 (далі - Договір-1), та стягнути з відповідача кошти сплачені на виконання умов Договору-1, в розмірі 56700 грн 00 коп.

На обґрунтуванням позову, позивач послався на те, що 28 жовтня 2019 року, його матір`ю ОСОБА_3 в своїх інтересах, в його інтересах та інтересах ОСОБА_4 , був укладений Договір-1 про надання інформаційно-консультативних послуг щодо працевлаштування. На виконання Розділу 4 Договору-1, позивачем 29 жовтня 2019 року на рахунок ФОП ОСОБА_2 були сплачені кошти в розмірі 56700 грн 00 коп.

Так, станом на день звернення із зазначеним позовом до суду ФОП ОСОБА_2 будь-яких дій на виконання Договору-1 не вчинено.

Вважає, що Договір-1 вчинений ФОП ОСОБА_2 без відповідної ліцензії, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

08 липня 2020 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалу про відкриття провадження від 08 липня 2020 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця знаходження. (а.с.17)

Крім того, ухвалу про відкриття провадження від 08 липня 2020 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу їх місця проживання. (а.с. 15,18)

13 липня 2020 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожний окремо, надали заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. (а.с.12,13)

Станом на 15 червня 2021 року відзив на позов та заперечення від відповідача ФОП ОСОБА_2 до суду не надійшли.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

28 жовтня 2019 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено Договір № про надання інформаційно-консультативних послуг щодо працевлаштування. Цей договір підписано ОСОБА_3 (а.с.5,6)

Так, відповідно до п.1.1 Договору-1 Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язки з консультування та/або надання інформації щодо працевлаштування в Україні та/або за кордоном (про вакансії, умови та розмір оплати праці, допомога у пошуку потенційного роботодавця, підготовка та оформлення резюме, тощо).

Відповідно до п. 4.1 Договору-1 вартість наданих інформаційно-консультативних послуг становить 56700 грн 00 коп.

Згідно із п. 6.3 Договору-1 умови Договору-1, зі сторони Виконавця, вважаються наданими повністю у випадку, якщо Виконавець погодив у потенційного роботодавця кандидатуру Замовника, погодив дату приїзду та надав контактні дані потенційного роботодавця.

Договір-1 набуває чинності від дати підписання його Сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами всіх його умов, (п. 8.1 Договору-1).

Договір вважається виконаним в повному обсязі з моменту отримання необхідної інформації (вакансія, умови та розмір оплати праці, найменування та місцезнаходження роботодавців) для укладення трудового договору чи цивільно-правової угоди з потенційним роботодавцем, (п.9.1 Договору-1).

З квитанцій №ьRC_QCGJM5KNAQKOGW1PIJA3U, дата 29 жовтня 2019 року, вбачається, що платник суми у розмірі 56700 грн - ОСОБА_1 , отримувач - ОСОБА_2 . (а.с.7)

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статті 901, 902 ЦК України визначають, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення Глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 02.03.2015 за №222-VІІІ, посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном підлягає обов`язковому ліцензуванню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1060 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном (далі Ліцензійні умови).

Згідно із п.п. 11-13 Ліцензійних умов невід`ємним додатком до договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном є завірена ліцензіатом копія погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем. Ліцензіат зобов`язаний надавати клієнту достовірну інформацію відповідно до вимог законодавства. Виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами. Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до дня отримання останнім підписаного іноземним роботодавцем примірника трудового договору (контракту наймання) та підписання акта наданих послуг.

Згідно із переліком суб`єктів господарської діяльності, які отримали ліцензії на посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном, який розміщений на офіційному сайті Міністерства соціальної політики України вбачається, станом на 27.12.2019 відсутні відомості про ФОП ОСОБА_2 , що свідчить про те, що ФОП ОСОБА_2 не може надавати допоміжні комерційні та інформаційні послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. (а.с.9)

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі №6- 40цс11, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року за №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ), послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В пункті 7 ч. 1 ст. 15 Закону №1023-ХІІ зазначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Відповідно до ст. 18 Закону №1023-ХІІ, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Зі змісту норми статті 18 Закону №1023-ХІІ вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону №1023-ХІІ); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 цього Закону). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно із ст. 19 Закону №1023-ХІІ нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ст. 21 Закону №1023-ХІІ права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відсутність належної ліцензії на здійснення діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном та відсутність додатку до договору, а саме копії погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та ведення чесної підприємницької практики.

Крім того, суд вважає, що на надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування також потрібна ліцензія, оскільки відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1060, господарська діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном включає, в тому числі і надання інформаційно-консультаційних послуг щодо можливостей працевлаштування, найменування та місцезнаходження роботодавця, інформації про умови праці.

За таких обставин, матеріали справи свідчать, що Договір-1, вчинений відповідачем без відповідної ліцензії, а тому підлягає визнанню судом недійсним на підставі ст. 227 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не надав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову також від відповідача не надійшло, кошти, сплачені позивачем не повернуто відповідачем, права та інтереси позивача порушені, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Щодо витрат на правову допомогу суд вважає зазначити наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на вищевикладене та беручі до уваги, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ніяких доказів не надано, суд вважає, що у стягненні витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме, на професійну правничу допомоги позивачу ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму судового збору на користь держави в розмірі 840 грн 80 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів отриманих на виконання договору - задовольнити.

Визнати недійсним договір № про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування від 28 жовтня 2019 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця знаходження АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 ).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця знаходження АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 ) кошти сплачені на виконання умов Договору № про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування від 28 жовтня 2019 року в розмірі 56700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця знаходження АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правову допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів отриманих на виконання договору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 - ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця знаходження АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 - ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 - ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_3 .

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області С.Л.Лєвша