Провадження № 2/761/2007/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Буцан Р.О.,

за участі

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Вождаєнко Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів звернувся до суду з даним позовом з огляду на наступне. Згідно ордеру на житлове приміщення № 71961, виданого 21 серпня 1989 року ОСОБА_6 (батьку позивачів) на сім`ю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення площею 39,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 позивачі вселились в дану квартиру. Позивач ОСОБА_7 в квартирі був зареєстрований в 1989 р., а ОСОБА_8 в 1999 році. У 2015 р. після смерті батьків було змінено договір найму квартири, наймачами стали позивачі. Квартира є не приватизованою. Як стало відомо позивачам в березні 2019 р. під час проведення виконавчих дій щодо їх виселення з квартири АДРЕСА_2 , власником даної квартири є ОСОБА_5 , яка звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з помешкання. Під час перегляду заочного рішення в грудні 2019 р. (яке було скасовано) стало відомо, що ОСОБА_5 є власником квартири та її право власності підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.08.2017 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. Так, позивачам стало відомо, що державним реєстратором Радченко А.Л. 28.03.2014 р. зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації від 20.05.2001 р., номер запису 5148153, індексний номер: 11998972. Проте, ОСОБА_4 не був наймачем квартири, ніколи не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а отже і не міг приймати участь у її приватизації. Отримані від Шевченківської районної державної адміністрації довідки свідчать про те, що квартира не приватизована, рішення (розпорядження) про її передачу у приватну власність відповідачу не приймалось, свідоцтво про право власності не видавалось. За таких обставин, беручи до уваги, що позивачі мають право володіння та користування квартирою, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , індексний номер 11998972, номер запису про реєстрацію права власності 5148153 від 28.03.2014 р., прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Радченко Альоною Леонідівною; витребувати у ОСОБА_5 на користь Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації кв. 99 в буд. 26-б по вул. Отто Шмідта в м. Києві.

Провадження у справі відкрито 05.06.2020 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні за клопотанням представника позивачів до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Київську міську раду.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило. Відзиви на позов не подавались.

Представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник Київської міської ради, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Пояснення по суті спору в порядку ст. 181 ЦПК України не надавав.

За таких обставин суд, керуючись положеннями ст. ст. 223,280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, отримавши на це згоду представників позивача.

Вислухавши доводи представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, та надавши доказам належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що 21.08.1989 року виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Києва було видано ОСОБА_6 ордер № 71961на право зайняття житлового приміщення площею 39,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ордер видано на підставі рішення виконкому Шевченківської ради народних депутатів від 14.08.1989 р. № 4444 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселились у спірну квартиру та були зареєстровані за місцем проживання ОСОБА_7 в 1989 р. та ОСОБА_10 в 1999 році.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті батьків ОСОБА_6 у 2010 р. та ОСОБА_9 у 2014 р. , особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_3 в житловому будинку відкрито на ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (розпорядження ШРДА від 31.08.2015 р. № 476).

Так, як свідчать матеріали справи, Шевченківським районним судом м. Києва 21.09.2018 р. було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приміщення квартири АДРЕСА_2 та визнано їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням.

Як свідчать повідомлення про скасування зняття з місця реєстрації, що їх видано 17.12.2020 р. Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, 29.12.2018 р. Відділом була проведена процедура з зняття з реєстрації місця проживання позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.10.2020 р. справа № 761/46506/17.

12.12.2019 р. заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.20218 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано, справу призначено до розгляду.

В подальшому, що підтверджується вищенаведеною довідкою, 17.12.2020 р. Відділом було проведено скасування зняття з реєстрації місця проживання позивачів за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з набранням рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/46506/17 26.11.2020 р. законної сили.

Таким чином, станом на день розгляду справи зареєстроване місце проживання позивачів - АДРЕСА_4 .

Як свідчить довідка Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду ШРДА № 340 від 13.077.2015 р. , надана на ім`я ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_2 не приватизована.

Аналогічна інформація надана на адвокатський запит Відділом (органом) приватизації державного житлового фонду ШРДА 08.11.2019 р. за № 746.

Про те, що приватизація спірної квартири не проводилась свідчить і відповідь Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду ШРДА на ім`я в.о. начальника юридичного відділу ШРДА № 329 від 04.09.2020 р. за № 174.

Разом з тим, як вбачається з інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодржателя , серія та номер: 2455 від 16.08.2017 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.

Також, як свідчить інформаційний витяг, що державним реєстратором Радченко А.Л. зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної держадміністрації від 20.05.2001 р.

Право власності зареєстровано за ОСОБА_4 28.03.2014 року. державним реєстратором Радченко А.Л.

Проте, як свідчить довідка Відділу (органу) приватизації Державного житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 174 від 15.04.2020 р. рішення (розпорядження) про приватизацію квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 не приймалось.

Позивачі вважають, що приватизація квартири відбулось з порушенням Закону України «Про приватизацію житлового фонду», реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_4 є незаконною та подальше відчуження квартири є недійсним, а тому державна реєстрація права власності на майно має бути скасована, а квартира витребувана від останнього власника - ОСОБА_5 на користь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, відповідно до положень ст. 345 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, як це визначено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції на момент видачі свідоцтва про право власності на квартиру).

За Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56 (з відповідними змінами від 05.08.1994 р.) Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло 9п. 5 Положення).

В свою чергу Верховний Суд України у своїй постанові від 30.01.2013 р. у справі № 6-125цс12 вказав, що виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднання з нормами ст. ст. 1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЖК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

З огляду на вищенаведене, виключно наймачі та члени їх сім`ї (всі зареєстровані в житловому приміщення особи) мають право на приватизацію квартири (будинку).

Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили, що з моменту надання кв. АДРЕСА_5 році в користування ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і до дня видачі свідоцтва про право власності на квартиру 20.05.2001 р. відповідач ОСОБА_4 був зареєстрований у спірній квартирі, а отже не міг брати участь у приватизації.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира не була приватизована, а відтак свідоцтво про право власності на квартиру не могло бути видано відповідним відділом приватизації.

Підстави вважати, що таке свідоцтво 20.05.2001 р. видавалось Відділом приватизації Державного житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відсутні.

Право власності, за положеннями ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України.

За обставин встановлених в судовому засіданні, суд погоджується з твердженнями представника позивача, що оскільки 20.05.2001 року, уповноваженим органом місцевого самоврядування свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 не видавалось, є таким, що не відповідає дійсності, містить недостовірні відомості та не вимагає визнання його недійсним, оскільки нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі № 756/9941/14-ц.

Так, як вже зазначалось, підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 стало свідоцтво про право власності на квартиру від 20.05.2001 року.

Слід зазначити, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

За положеннями ст. 4 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Як вбачається зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності на спірне майна за ОСОБА_4 ) державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності, виданих органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді.

За обставин встановлених під час розгляду справи, беручи до уваги те, що позивачі у встановленому законом порядку були вселені в кв. АДРЕСА_2 та мають право на володіння та користування квартирою, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивачів щодо застосування приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» - скасування державної реєстрації права власності на помешкання за ОСОБА_4 .

Разом з тим, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині вимог про витребування у ОСОБА_5 квартири н користь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, з огляду на наступне.

Так, за приписами ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Речовими правами на чуже майно є, зокрема, право володіння; право користування (сервітут), відповідно до ч. 1 ст. 395 ЦК України.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За приписами ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Представник позивачів зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право на витребування майна, оскільки є наймачами спірної квартири, мають на неї речове право, та з їх володіння квартира вибула поза їхнею волею.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які свідчать про те, що позивачі мають повноваження витребовувати майно на користь третьої особи - Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст. ст. 215,328,330,388,395,396 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , індексний номер 11998972, номер запису про реєстрацію права власності 5148153 від 28.03.2014 року, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Радченко Альоною Леонідівною.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення буде складено 13.04.2021 року.

Суддя: