ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2186/20 Номер провадження 22-ц/814/1583/21Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сергієнка Володимира Івановича на заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Максименко Л.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна компанія «Гадячсир» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому прохав стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 12 259,98 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.06.2020 року по день фактичного розрахунку, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Вказував, що з 11.06.2020 року був звільнений з підприємства за п 1 ст. 36 КЗПП України, однак в порушення вимог ст. 116 КЗПП України з ним не провели остаточного розрахунку.

Заочним рішенням Гадяцького районного суду від 19 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, а саме:

стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна компанія «Гадячсир» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 12 259 грн. 98 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 76 568 грн. 45 коп., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу залишено без задоволення.

короткого змісту вимог апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сергієнко В. І. просить скасувати заочне рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги та стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 128,60 коп. понесені на момент подання позову до суду першої інстанції та 9 850 грн. витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду справи судом першої інстанції.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу:

Вказував, що висновки місцевого суду в частині того, що позивач не довів належними доказами, поза розумним сумнівом факт оплати правничої допомоги адвоката суперечить вимогам процесуального права та судовій практиці Верховного Суду.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна компанія «Гадячсир» належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, отриманих ними 17.06.2021 року та 23.06.2021 року.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача,Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна компанія «Гадячсир», на посаді водія навантажувача 5 розряду камери з дозрівання сирів з 07.10.2019 року по 11.06.2020 рік.; звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін).

Місцевий суд встановив, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України в день звільнення з ОСОБА_1 не проведено остаточний розрахунок та не виплачено належні ОСОБА_1 грошові кошти.

Встановивши вказані обставини місцевий суд задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час проведення розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

В зазначеній частині сторони судове рішення не оскаржили та в цій частині судове рішення не підлягає апеляційному перегляду.

Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката місцевий суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи наявні документальні підтвердження факту надання правничої допомоги. Однак, позивачем не доведено належними доказами факту їх оплати, як то платіжне доручення чи квитанція до прибуткового касового ордеру; суд мотивував відмову тим, що довідка адвоката не є фінансово розрахунковим документом.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшов до таких висновків.

З рішення місцевого суду вбачається, що судом вірно визначено характер правовідносин щодо відшкодування витрат на правничу допомогу та вірно застосовано норми процесуального права, які регулюють ці відносини.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такі правові висновки висловлені як у постановах Великої палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 від 27.06.2018 року та у справі № №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачем обґрунтовано та документально підтверджено (а.с. 5, 12, 14, 17 зворотня сторона аркуша) витрати понесені ним на момент подання позовної заяви у загальній сумі 128,60 грн. (які суд відносить до судових витрат згідно з п. 4 ст. 3 ч. 133 ЦПК України (пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду), а також обґрунтовано та документально підтверджено витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9 850,00 грн. (а.с. 5-6, 63). Загальна сума вказаних судових витрат становить: 9 978,60 грн.

На підтвердження факту реальності надання витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучені копія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги, перелік дій, які були вчинені адвокатом, розрахунок понесених витрат, та довідка адвоката про те, що він отримав грошові кошти (а.с. 24-28, 59, 61-63).

Відповідачем у справі не надано суду жодного заперечення щодо необґрунтованості чи неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За таких обставин, висновки місцевого суду, що довідка адвоката № 1 від 29.12.2020 на суму 9 850,00 грн. не є документом, який підтверджує факт оплати позивачем наданих послуг, - є помилковими.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення в цій частині.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.3 ч.1 ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сергієнка Володимира Івановича - задовольнити.

Заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна компанія «Гадячсир» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 9 978,60 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді

С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

08.07.2021

Помічник судді: Галушко А.О.