ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/547/21
Провадження № 22-ц/4820/1038/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Садік Н. Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 673/547/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року (суддя Ягодіна Т. В., повне судове рішення складено 07 травня 2021 року) про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання 88/100 частин житлового будинку загальною площею 194,1 кв. м по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ цього нерухомого майна і виділення його у приватну власність ОСОБА_2 з припиненням його права власності на 44/100 частини та стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації за належну частину будинку у розмірі 747229 грн 34 коп.

У травні 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , яку обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачці здійснити відчуження житлового будинку на користь третіх осіб та унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Посилається на порушення норм процесуального права. Не погоджується з висновком суду про відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову. 11 травня 2021 року ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_1 про припинення права користування житловим будинком та виселення, що свідчить про вжиття відповідачкою заходів для утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі.

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить розглядати справу за його відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не навів обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду чи ефективний захист його порушених або невизнаних прав та не надав відповідних доказів.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Держанянського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ і подав заяву про забезпечення позову.

На підставі частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (пункт 4) при розгляді заяви про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18 дійшов висновку, що під час вирішення питання про забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків накладення арешту на майно.

Відповідно до позовної заяви позивач просить визнати 88/100 частини житлового будинку загальною площею 194,1 кв. м по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділити це нерухоме майно і виділити його у приватну власність ОСОБА_2 з припиненням його права власності на 44/100 частини майна та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за належну частину будинку у розмірі 747229 грн 34 коп.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок у справі не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, ОСОБА_1 не навів.

З урахуванням позовних вимог у суду не було підстав для задоволення заяви позивача.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить посилання на докази, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення грошової компенсації за належну частину у спільному сумісному майні подружжя.

У зв`язку з наведеним вище апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування ухвали, суд не допустив.

Безпідставним є посилання позивача в апеляційній скарзі на подання позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права користування житловим будинком та виселення, як на обставину, яка свідчить про вжиття відповідачкою заходів для утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі, оскільки такий позов поданий до суду після постановлення оскаржуваної ухвали.

На підставі частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення на час його ухвалення.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновку суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини у пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта