Справа № 161/7384/21
Провадження № 2/161/2463/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/7384/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та виділ його в натурі,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2020 року на адресу суду надійшов вказаний позов.

В обґрунтування позовних вимог, вказують, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/6 частини будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Зінчук Г.Т. 22.01.1986 року, реєстраційний №1-266 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четверговою Е.О. 25.11.1997 року, реєстраційний №1-2517, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частини будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2013 року у справі №161/5700/13-ц. Зауважують, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2014 року у справі №161/1088/14-ц виділено ОСОБА_4 в натурі частину з права спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . 23 червня 2014 року ОСОБА_4 вказану частину об`єкта нерухомого майна подарував ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування. У зв`язку з викладеним просять виділити їм Ѕ частини будинку в натурі, що є самостійно ізольованою квартирою АДРЕСА_3 , що підтверджується висновком експерта.

Ухвалою суду від 12 травня 2021 року призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовчому засіданні.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачів подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Водночас, у заяві від 30 червня 2021 року позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення, просив проводити розгляд справи за його відсутності. При цьому, вказав, що у них з позивачами склався уставлений порядок користування житловим будинком, сторони мають окремі входи, комунікації, лічильники та особові рахунки, спір щодо користування майном відсутній.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/6 частини будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Зінчук Г.Т. 22.01.1986 року, реєстраційний №1-266 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четверговою Е.О. 25.11.1997 року, реєстраційний №1-2517 (а.с. 8, 9).

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частини будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2013 року у справі №161/5700/13-ц (а.с. 10-11).

На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2014 року у справі №161/1088/14-ц виділено ОСОБА_4 в натурі частину з права спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

23 червня 2014 року ОСОБА_4 вказану частину житлового будинку /літер А-1/ загальною площею 45,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 подарував ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування, зареєстрованим за №929 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14-15).

У позовній заяві позивачі стверджують, що оскільки технічної можливості виділити в натурі належні їм частки 2/6 та 1/6 житлового будинку є технічно неможливо, а тому просять виділи їм в натурі Ѕ частини житлового будинку.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. У цьому випадку коли виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України 16.11.2016 року у справі № 6-1443цс16, який відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.02.2019 р. по справі № 1316/304/11.

Як вбачається з висновку щодо виділу об`єкта нерухомого майна в натурі, зробленого експертом ОСОБА_5 , від 10 березня 2021 року №48/21, частки позивачів у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 становлять Ѕ частину останнього, яка є самостійно ізольованою квартирою АДРЕСА_3 загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., та складається з: приміщення 1-1 (тамбур) площею 2,6 кв.м., приміщення 1-2 (коридор) площею 4,3 кв.м., приміщення 1-3 (кімната) площею 13,5 кв.м., приміщення 1-4 (кімната) площею 12,3 кв.м., приміщення 1-5 (кімната) площею 14,8 кв.м., приміщення 1-6 (кухня) площею 16,8 кв.м., приміщення 1-7 (санвузол) площею 3,8 кв.м., літньої кухні «Д-2», гаражу «д2», погребу з шийкою «К», огорожа 1 (а.с. 17).

Жодна з сторін, клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи не заявляла. Будь-яких інших експертиз, окрім тих, що долучені до справи суду не представлено.

Тому, суд дійшов висновку, що вищевказаний висновок експерта є обґрунтованим, не суперечить матеріалам справи, у суду не виникло сумнівів щодо його правильності.

Крім того, у заяві від 30 червня 2021 року ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. При цьому, вказав, що у них з позивачами склався уставлений порядок користування житловим будинком, сторони мають окремі входи, комунікації, лічильники та особові рахунки, спір щодо користування майном відсутній.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Аналізуючи зміст позовних вимог позивача та зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Так, варіант поділу, який просить визначити позивачі згідно висновку експертного дослідження від 10 березня 2021 року, узгоджується із частками співвласників, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати позивачі просять залишити за собою.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в натурі частину з права спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., та складається з: приміщення 1-1 (тамбур) площею 2,6 кв.м., приміщення 1-2 (коридор) площею 4,3 кв.м., приміщення 1-3 (кімната) площею 13,5 кв.м., приміщення 1-4 (кімната) площею 12,3 кв.м., приміщення 1-5 (кімната) площею 14,8 кв.м., приміщення 1-6 (кухня) площею 16,8 кв.м., приміщення 1-7 (санвузол) площею 3,8 кв.м., літньої кухні «Д-2», гаража «д2», погреба з шийкою «К», огорожі 1.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Присяжнюк Л.М.