Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 766/8892/17

провадження № 61-3345св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, управління Служби безпеки України у Херсонській області, Головне управління державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, Херсонська обласна прокуратура,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, у складі судді Войцеховської Я. В., від 29 жовтня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Майданік В. В., Приходько Л. А., від 14 січня 2021 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, управлінняСлужби безпеки України у Херсонській області, Головного управління державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, Херсонської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями правоохоронних органів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно постанови слідчого управління Служби безпеки України у Херсонській області від 28 грудня 2011 року його, як головного бухгалтера закритого акціонерного товариства «Будмеханізація» (далі - ЗАТ «Будмеханізація»), обвинувачено у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 28 та частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, а саме: службове підроблення шляхом внесення до офіційних документів підприємства завідомо неправдивих відомостей щодо отриманої товариством виручки від реалізації послуг, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді несплати до Державного бюджету України податку на додану вартість у розмірі 5 189 315, 00 грн. На належну йому квартиру був накладений арешт та застосовано до нього запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Постановою старшого прокурора прокуратури Комсомольського району м. Херсона від 05 червня 2014 року пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 28 та частиною другою статті 366 КК України, перекваліфіковано на частину першу статті 366 КК України.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 червня 2014 року кримінальну справу за його обвинуваченням за частиною першою статті 366 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач вказував, що на підставі лише припущень правоохоронних органів він безпідставно протягом 2,5 років перебував під слідством та судом, обвинувачувався у скоєнні тяжких злочинів, які не скоював. Вважав, що відносно нього безпідставно було обрано запобіжний захід та накладений арешт на майно.

ОСОБА_1 стверджував, що такими діями правоохоронних органів йому заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню грошовими коштами у розмірі 1 500 000, 00 грн, які він просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку в безспірному порядку, а також стягнути майнову шкоду у розмірі 15 355, 00 грн, пов`язану з оплатою ним судових витрат за проведення повторної експертизи в кримінальному проваджені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є підставою для виникнення права на відшкодування шкоди, оскільки ця обставина не є реабілітуючою. Крім того, позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою з боку відповідачів, а тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки положення статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не передбачають такого відшкодування у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

27 лютого 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, уточнивши свої вимоги, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2021 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши,

що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що обвинувачення відносно нього у злочинах, які він не скоював, посадовими особами податкової служби, слідчими Служби безпеки України, прокурором, базувались виключно на недостовірних та підроблених доказах. Позивач вказує, що порушення відносно нього кримінальної справи, проведення слідства, безпідставне обрання запобіжного заходу та застосування арешту відносно належного йому майна фактично є незаконним кримінальним переслідуванням. Вказані протиправні дії органів досудового слідства призвели до порушення його прав та інтересів протягом тривалого часу, що завдало йому моральної шкоди. На думку заявника, при вирішенні спору судами належним чином не були дослідженні докази, які вказують на незаконність дій органів досудового слідства, що проводили перевірку його діяльності на посаді головного бухгалтера ЗАД «Будмеханізація» та безпідставно пред`явили йому обвинувачення у скоєнні злочинів. Зміна обвинувачення на частину першу статті 366 КК України мала відбутися за наявності достовірних доказів вчинення ним саме такого злочину, однак такі докази були відсутні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Служби безпеки України у Херсонській області, Головного управління державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, Херсонської обласної прокуратури про відшкодування шкодипризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу управління Служби безпеки України у Херсонській областіпосилається на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують правильних по суті судових рішень. Судами правильно встановлено обставини справи, обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки кримінальна справа, порушена відносно позивача, була закрита судом у зв`язку із закінченням строків давності, що не є реабілітуючою обставиною.

У поданому відзиві на касаційну скаргу Херсонська обласна прокуратура посилається на те, що позивачем не надано доказів незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вказує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою старшого слідчого відділу управління Служби безпеки України в Херсонській області від 28 грудня 2011 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 28 та частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України.

Постановою старшого прокурора прокуратури Комсомольського району м. Херсона від 05 червня 2014 року пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення перекваліфіковано на частину першу статті 366 КК України.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 червня 2014 року кримінальна справа № 2114/1725/12 за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за частиною першою статті 366 КК України закрита у зв`язку із закінченням строків давності. Скасовано запобіжні заходи та заходи забезпечення у вигляді арештів на майно. Стягнуто судові витрати з обвинувачених за проведення експертизи.

У відповідності до змісту вказаної постанови Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 червня 2014 року підсудні та їх захисники просили закрити кримінальну справу за їх обвинуваченням у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Постанова набрала чинності 07 липня 2014 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним.

Згідно із пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Частиною першою статті 49 КК України встановлено право особи на звільнення від кримінальної відповідальності у випадку, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули визначені у цій статті строки.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом (частина восьма статті 284 КПК України).

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки право на відшкодування шкоди виникає в особи лише у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, при повній реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння. У випадку закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності(за згодою обвинуваченого) відсутні підстави для відшкодування шкоди у відповідності до положень статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Положення статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містять вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, які не передбачають відшкодування шкоди у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальностівнаслідок закінчення строків давності.

Як встановлено судами, постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 червня 2014 року кримінальна справа № 2114/1725/12 по обвинуваченню ОСОБА_1 за частиною першою статті 366 КК України була закрита у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 скоїв злочин, передбачений частиною першою статті 366 КК України, - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

В судовому засіданні по справі № 2114/1725/12 підсудні та їх захисники просили закрити кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з моменту скоєння злочину 31 березня 2011 року на день зміни прокурором обвинувачення минуло три роки, пояснення з приводу нового обвинувачення давати відмовилися. Судом роз`яснені наслідки закриття кримінальної справи.

Із урахуванням зазначеного, враховуючи встановлені постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 червня 2014 року у кримінальній справі № 2114/1725/12 обставини, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що у позивача не виникло право на відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки відсутні визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстави для такого відшкодування. Незаконність притягнення до кримінальної відповідальності підлягала доведенню у кримінальній справі № 2114/1725/12, однак ОСОБА_1 , реалізуючи свої процесуальні права, погодився на закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, які висловлені у постанові Верховного Суду

від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17-ц.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович