ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2028/21 Номер провадження 22-ц/814/1568/21Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Чолана М.В.

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Головне управління ДФС у Полтавській області, старший державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України застосованого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року.

В обґрунтування заяви зазнавав, що ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2021 року задоволено подання старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піддубного Вадима про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Державний виконавець своє подання мотивував тим, що на виконанні в Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження №59739114 з примусового виконання виконавчого листа №440/789/19,виданого 25 квітня 2019 року Пол-тавським окружним адміністративним судом про стягнення боргу в сумі 163 130 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 на користь держави. У зв`язку з тим, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями судів, на виклики державного виконавця не з`являється, заходів для виконання виконавчих документів не вживає, просив задовольнити зазначене клопотання.

Проте, в поданні не зазначено в чому саме полягає його ухилення від виконання рішення суду та чим доводиться цей факт.

Сам по собі факт невиконання боржником свого обов`язку по погашенню боргу не може свідчити про його ухилення від виконання зобов`язань. Виклики від державного виконавця він не отримував, оскільки вони направлялися на адресу по місцю реєстрації, де він фактично не проживає, хоча виконавцю була відома його фактична адреса: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що причин для ухилення від сплати боргу в нього немає, оскільки він отримував рішення суду та визнає, що за ним рахується борг у сумі 163 130 грн. 75 коп., який він зобов`язується погасити як тільки це буде можливо.

На даний час будь-яких доходів, які б дозволили йому виплатити борг немає. Крім цього, державним виконавцем постановою від 02 жовтня 2019 року вже звернено стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Тому як тільки в нього з`являться будь-які доходи, то кошти надійдуть на депозитний рахунок на погашення боргу.

Державним виконавцем, в порушення вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні, зокрема факту умисного ухилення від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду.

Вказував, що жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, проте на даний час він перебуває в тяжкому матеріальному стані, тому в нього відсутня реальна можливість (а саме - відсутні грошові кошти) сплатити борг, на що, також, вплинули введені у березні 2020 року карантинні обмеження, які і досі діють на всій території України. Але це не може бути підставою для обмеження його у гарантованому Конституцією України праві на вільне пересування.

Враховуючи вищенаведене, просив скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою районного суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 17 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року по справі №554/393/21.

Зазначав, що державним виконавцем не зазначено в чому саме полягає його ухилення від виконання рішення суду та чим доводиться цей факт. Сам по собі факт невиконання боржником, тобто ним, свого обов`язку по погашенню боргу не може свідчити про його ухилення від виконання своїх зобов`язань.

Також вказував, що виклики від державного виконавця не отримував, оскільки викли-ки направлялися на адресу по місцю реєстрації, де він фактично не проживає і дуже рідко заїжджає за поштою, хоча виконавцю була відомо його фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , оскільки, як убачається з ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року, державний виконавець направляв постанову на виконання за місцем отримання його доходу ПП «Дубрава-2016».

Також звертав увагу, що він не ухилявся та не ухиляється від виконання рішення суду, проте на даний час він перебуває в тяжкому матеріальному стані, тому в нього відсутня реальна можливість (а саме - відсутні грошові кошти) сплатити борг, на що, також, вплинули введені у березні 2020 року карантинні обмеження, які і досі діють на всій території України.

При цьому вказував, що нормами закону передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язання, а при ухиленні боржника від його виконання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжре-гіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться виконавче провадження №59739114 з примусового виконання виконавчого листа №440/789/19, виданого 25 квітня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом про стягнення боргу в сумі 163 130 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 на користь держави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2021 року задоволено подання старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Піддубного Вадима про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

При цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність в нього боргових зобов`язань, рішення не виконав, ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

В заяві про скасування обмеження у праві виїзду за межі України необхідність скасування накладених заходів заявник обгрунтовує відсутністю коштів на погашення заборгованості.

Вирішуючи зазначену заяву ОСОБА_1 по суті, суд першої інстанції виходив з положень ст. 441 ЦПК України, згідно яких така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконан-ня відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд врахував, що матеріали справи не містять відомостей, що боржник, з моменту відкриття виконавчого провадження, вчиняє дії, які б свідчили про його бажання погашення заборгованості та належного виконання рішення суду, а тому дійшов висновку, що відсутність доходу для погашення боргу, не може бути підставою для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що аналіз обставин у їх сукупності свідчить про продовження існування обставин умисного невиконання ОСОБА_1 зобов`язань перед стягувачем, покладених на боржника судовими рішеннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

За прииписами частин другої та третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини та відповідними нормами (ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п. 13.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Встановивши, що зобов`язання, покладені на боржника згідно виконавчого листа №440/789/19, виданого 25 квітня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом про стягнення боргу в сумі 163 130 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 на користь держави, заявник не виконав, заборгованість не погасив, сума боргу є значною, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування йому тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем, в порушення вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні, зокрема не доведено факту його ухилення від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду, не дають підстав для скасування оскаржуваного ним судового рішення, оскільки факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду встановлено ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року у справі №554/393/21.

В свою чергу заявник, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, не реалізував свого процесуального права на його оскарження в апеляційному порядку.

Відтак, як на час постановлення оскаржуваної заявником ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року у даній справі, так і на час її перегляду судом апеляційної інстанції, ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року у справі №554/393/21 набрала законної сили та є чинною.

В той же час, за нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги правильності висновків районного суду не спростовують, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що за нормами ч.8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.