КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/9655/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбенко Н.О.

Провадження №22-ц/824/9890/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Мостової Г.І., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Б.В. протиправними та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», боржник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про визнання дій старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Барановського Б.В. протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якій просив:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору №48606167 від 19.04.2021 року;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича про стягнення виконавчого збору №48606167 від 19.04.2021 року.

В обґрунтування вимог скарги зазначав, щоу Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП48606167 від 02.09.2015 року за виконавчим листом №2/759/4536/13 від 03 лютого 2014 року, виданим Святошинським районним судом міста Києва, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 876 695,03 грн.

На підставі письмової заяви 19.04.2021 року від ПАТ «Універсал Банк» старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановським Б.В. прийнято постанову №48606167 від 19.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 87 669,50 грн.

Грошові кошти на користь стягувача ні добровільно, ні в примусовому порядку по виконавчому провадженню ВП48606167 він не сплачував, а тому державний виконавець не мав права на стягнення виконавчого збору.

Оскільки фактично будь-яке стягнення коштів у рамках виконавчого провадження не відбулося, у зв`язку з цим у державного виконавця не було законних підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми, яка підлягає стягненню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Барановського Б.В. протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, виконавчий лист №2/759/4536/13 від 03 лютого 2014 року, виданий Святошинським районним судом міста Києва, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 876 695,03 грн залишити без виконання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що стягненням виконавчого збору без реального стягнення боргу створюються умови для сплати боржником подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися.

На підставі ст. 372 ЦПК України апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві Колодчука С.В. від 02 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження №48606167 з виконання виконавчого листа №2/759/4536/13, виданого Святошинським районним судом м. Києва 03 лютого 2014 року, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 876 695,03 грн. (а.с. 6 т. 2)

Постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Барановського Б.В. від 19 квітня 2021 року повернуто виконавчий лист №2/759/4536/13, виданий 03 лютого 2014 року Святошинським районним судом м. Києва на підставі заяви представника АТ «Універсал Банк» про повернення виконавчого листа до виконання за вх. №10048 від 07 квітня 2021 року. (а.с. 44-48 т. 2)

19 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Барановським Б.В. винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 87 669,50 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн. (а.с. 50-53 т.2)

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом частин другої-третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12 93гс18), у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження №14-568цс19), а також у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі №361/1222/20, від 09 квітня 2020 року у справі №758/6070/19.

Враховуючи викладене вище, скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 381-384, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року скасувати.

Провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Б.В. протиправними та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», боржник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України він має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 липня 2017 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Г.І. Мостова

А.С. Сержанюк