Справа № 152/431/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 липня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря - Дешевої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович, звернулась до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 31 липня 2020 року близько 04 години 03 хвилин поблизу с. Ревова Ширяївського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенз Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з напівпричепом марки «Шмітс» автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Мерседес Бенз Спрінтер» ОСОБА_1 (позивач) отримала тілесні ушкодження. 31 липня 2020 року позивача було госпіталізовано в Ширяєвську центральну районну лікарню з діагнозом: відкритий уламковий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням; множинні рвані рани обох гомілок та лівої стопи. 01 серпня 2020 року позивача було направлено в задовільному стані в Вінницьку обласну клінічну лікарню, де за час лікування їй було проведено дев`ять операцій та 07 вересня 2020 року виписано в задовільному стані на амбулаторне лікування за місцем проживання. 07 вересня 2020 року позивач знову поступила у Вінницьку обласну клінічну лікарню, де лікувалася до 23 вересня 2020 року.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені 31 липня 2020 року до ЄРДР за №0000146. На даний час у вказаному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, в ході якого призначено ряд авто технічних експертиз, які тривають.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Мерседес Бенз Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7923442.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (далі - Закон №1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону№1961-ІV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

29 вересня 2020 року представник позивача надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку визначеному Законом №1961-ІV, в якій просив відшкодувати позивачеві: витрати на лікування в розмірі 40299,63 грн; шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 8816,26 грн; моральну шкоду в розмірі 2455,79 грн. Проте, відповідач не здійснив виплату позивачеві страхового відшкодування в строки, встановлені ст.36 Закону №1961-ІV, призупинивши розгляд заяви, посилаючись на відсутність документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження, тобто вирок суду, який би набрав законної сили, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права на страхове відшкодування.

З огляду на викладене, просить стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 40299,63 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача; 9019,21 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою позивачем працездатності; 2465,94 грн. страхового відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року залучено до участі у цій справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.81).

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, у клопотанні, поданому разом із позовною заявою представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. просить провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 8).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причин неявки суду не повідомив. 27 квітня 2021 року від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Ніколаєва В.В. до суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач, в порушення ст.33-1 та ст.35 Закону №1961-ІV, не надала страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надала документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершено провадження та прийняте рішення набрало законної сили. За обставин даної справи кримінальне розслідування за фактом ДТП ще триває та особу, винну у скоєному ДТП, не встановлено. Відповідач, відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV повідомив позивач про неможливість прийняття рішення по справі та про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його до моменту отримання страховиком рішення в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили. Також повідомлено, що при наданні рішення, яке вступило в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і буде прийнято відповідне рішення. Відповідач не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинив строк здійснення виплати до отримання вироку суду в кримінальному провадженні щодо встановлення винної особи або ухвали про закриття кримінального провадження, які б набрали законної сили та вказували, що шкода здоров`ю позивача заподіяна з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем та є прямим наслідком спірної ДТП. Вважає, що за вказаних обставин вина відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу страхового відшкодування відсутня (а.с.72-74).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. При цьому, до суду повернулась поштова кореспонденція, надіслана третій особі ОСОБА_2 , з відміткою Укрпошти «адресат відсутній».

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі, з огляду на таке.

31 липня 2020 року близько 04 години 03 хвилин поблизу с. Ревова Ширяївського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенз Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з напівпричепом марки «Шмітс» автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Мерседес Бенз Спрінтер» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою №016737 про дорожньо-транспортну пригоду, видану Управлінням патрульної поліції у Львівській області 08 жовтня 2020 року (а.с.15,16).

31 липня 2020 року позивача ОСОБА_1 було госпіталізовано в Ширяєвську центральну районну лікарню з діагнозом: відкритий уламковий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням; множинні рвані рани обох гомілок та лівої стопи, що підтверджується копією виписного епікризу №1123 з медичної карти стаціонарного хворого КНП «Ширяєвська центральна районна лікарня» від 01 серпня 2020 року (а.с.17), копією довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 13 жовтня 2020 року (а.с.25).

В період з 01 серпня 2020 року по 07 вересня 2020 року позивач перебувала на лікуванні в Вінницькій обласній клінічній лікарні імені М.І.Пирогова з діагнозом: відкритий уламковий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням; множинні рвані рани обох гомілок та лівої стопи, де за час лікування їй було проведено дев`ять операцій, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 10499 КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова» ВОР (а.с.19), копією листка лікарських призначень (а.с.20), копією епікризу (а.с. 21) та копією довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді (а.с.26).

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради від 24 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у вказаному закладі з 07 вересня 2020 року до 23 вересня 2020 року (а.с.22), а також підтверджується копією листка лікарських призначень (а.с. 23) та копією епікризу (а.с. 24).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені 31 липня 2020 року до ЄРДР за №0000146, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.286 КК України (а.с.13).

З відповіді на адвокатський запит за вих. №49.4-3 а/з від 19.01.2021 старшого слідчого Ширяєвського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Чабанюка О.В. вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, в ході якого призначено ряд авто технічних експертиз, які тривають (а.с.12).

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Мерседес Бенз Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7923442 (а.с.41).

29 вересня 2020 року представник позивача надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку визначеному Законом №1961-ІV, в якій просив відшкодувати позивачеві: витрати на лікування в розмірі 40299,63 грн; шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 8816,26 грн; моральну шкоду в розмірі 2455,79 грн. Проте, відповідач не здійснив виплату позивачеві страхового відшкодування в строки, встановлені ст.36 Закону №1961-ІV, призупинивши розгляд заяви, посилаючись на відсутність документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження, тобто вирок суду, який би набрав законної сили, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права на страхове відшкодування (а.с.42).

29 вересня 2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 43, 44, 45)

Листом №1451 від 06 жовтня 2020 року відповідач повідомив позивача про необхідність подачі медичної документації для розрахунку страхового відшкодування та повідомив про призупинення розгляду заяви про страхове відшкодування оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом ДТП не закінчено, а відповідно і відсутнє судове рішення у справі (а.с. 47).

Заявами від 20 та 23 жовтня 2020 року відповідачу направлено необхідну медичну документацію (а.с. 48, 49).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (далі - Закон №1961-ІV).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу цивільного захисту України, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху дорожнього транспортного засобу, внаслідок якої загинули або зазнали травм люди чи заподіяна шкода майну.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (далі - Закон №1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону№1961-ІV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ст. 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для припинення розгляду заяви позивача про страхове відшкодування відповідачем відсутні, необґрунтовані, надумані та не узгоджуються з вимогами вказаного закону. Аналіз ст. 36. 2 Закону, на переконання суду, іншому тлумаченню не підлягає, аніж розуміння судового розгляду у цивільній, господарській та кримінальній справі.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦКУ передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи. яка її завдана, в т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини четвертої цієї ж статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пункту 5 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, які підтверджені належними та допустими доказами наявними в матеріалах справи та досліджених судом, суд також приймає до уваги всі розрахунки позивача, фіскальні чеки, товарні чеки, тощо, як належні та допустимі докази. Одночасно, суд звертає увагу на те, що відповідачем в підтвердження своїх заперечень жодних доказів або розрахунків не подано.

Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про повне задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із такого.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України…

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

На підставі викладеного, в зв`язку із задоволенням позову, з відповідача належить стягнути 908,00 грн судового збору в дохід держави.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (м. Київ, пр. Перемоги, 65, ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 40299 (сорок тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень 63 копійки, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 9019 (дев`ять тисяч дев`ятнадцять) гривень 21 копійка, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 94 копійки, а всього 51784 (п`ятдесят одна тисяча сімсот вісімдесят чотири) гривні 78 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (м. Київ, пр.Перемоги, 65, ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський