Справа № 535/1102/20
Провадження № 2/535/51/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Цвітайла П.В.,

при секретарі - Балалі Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Скляренко Д.С., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в сел. Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя;-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме просить визнати за ОСОБА_1 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на частину автомобіля Ford Transit Connest, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

При цьому, 09 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 надала до суду клопотання про зміну позовних вимог, в якому просить : 1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину автомобіля марки Ford Transit Connest, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску; 3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 4. Визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину спільно нажитого майна під час шлюбу в частині побутової техніки , меблів та іншого; 5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000 грн. в рахунок Ѕ частки спільно нажитого майна, що перебувало у будинку- меблі, побутова техніка та інше, які останній в ході розгляду справи вивіз з будинку та сховав; 6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір (а.с. 50).

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 17-18).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Скляренко Д.С., який діє на підставі угоди від 29.10.2020 року (а.с. 39-40) у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив що позовні вимоги визнає частково, також в ході судового розгляду справи надав письмовий відзив на позов від 30.12.2020 року (а.с. 24-25). При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_2 в більшості висловлював свої суб`єктивні міркування та припущення, які ніякого правого значення по даній справі не мають.

Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-61), заслухавши пояснення сторін та вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із змісту ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторони в добровільному порядку самостійно питання визнання спільної сумісної власності подружжя не вирішили, а кожен наполягав на вирішенні спірного питання судом. Шлюб, зареєстрований 17.12.1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 26.11.2020 року, що підтверджується копією рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26.11.2020 року (а.с. 58).

В період шлюбу сторони придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я покупця - ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Ковпак В.І., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.08. 2019 року. (а.с. 31-32).

При цьому, при посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2019 року, приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Ковпак В.І. в договорі п. 12 було зазначено про згоду другого подружжя - ОСОБА_2 в заяві , що містить його згоду на купівлю житлового будинку (а.с. 31-32).

В період шлюбу сторони придбали автомобіль Ford Transit Connest, загальний легковий - загальний пасажирський - В, WFOTXXTTPT 5К26456, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, дата реєстрації - 20.02.2019 року (а.с. 11).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи вище зазначені обставини суд вважає, що оскільки спірні житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль Ford Transit Connest, загальний легковий - загальний пасажирський - В, WFOTXXTTPT 5К26456, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску придбані під час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то вона є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Незалежно хто із подружжя зареєстрований його власником і на чиє ім`я видано свідоцтво про реєстрацію рухомого та нерухомого майна, а також хто з них придбавав це нерухоме майно.

З приводу позовної вимоги позивачки, в якій вона просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити повністю, оскільки зазначений житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.1990 року (а.с. 29-30), а шлюб між сторонами укладено лише 17.12.1999 року (а.с 9). Тобто , зазначене майно є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки придбано одноособово до шлюбу.

При цьому, сторона позивача взагалі жодних належних та допустимих доказів того, що в них була присутня побутова техніка, меблі , мопед, а також докази про їх стан та вартість суду не було надано. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За таких обставин сторона позивача взагалі не довела цих фактичних обов`язків, хоча відповідно до вимог правових норм цивільного процесу є прямим обов`язком сторін, зокрема позивача доводити свої вимоги перед судом.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

З огляду на наведене вище суд вважає, що сторони, як співвласники житлового будинку та автомобіля, мають рівні права щодо спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що сторони, як співвласники житлового будинку,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіля Ford Transit Connest, загальний легковий - загальний пасажирський - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску мають рівні права щодо спільної сумісної власності подружжя, оскільки майно було придбане у період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти, що були надбані в зареєстрованому шлюбі.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відмовити повністю в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 половину понесених нею судових витрат, у вигляді судового збору, що становить 420 гривень 40 копійок

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України України, ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 69-71 Сімейного кодексу України, суд;-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частину автомобіля Ford Transit Connest, загальний легковий - загальний пасажирський - В, WFOTXXTTPT 5К26456, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 половину понесених нею судових витрат, у вигляді судового збору, що становить 420 гривень 40 копійок.

Позивач - ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 мешканець АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана через Котелевський районний суд Полтавської області.

Суддя

В повному обсязі рішення складено 30.03.2021 року ___________________________