Провадження №2/369/726/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тітової Олени Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконними розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації, визнання недійсними та скасування державної реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок та відомостей про державну реєстрацію речового права, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконними розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації, визнання недійсними та скасування державної реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок та відомостей про державну реєстрацію речового права.

28 липня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Тітовою О.О. подано до суду клопотання про забезпечення позову, в якій вона просила суд накласти арешт та заборонити будь-яким органам та посадовим особам проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав та їх обтяжень, будь-які інші нотаріальні та реєстраційні дії щодо земельних ділянок кадастрові номери :06:003:5139, :06:003:5300, власник ОСОБА_5 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 та ін., третя особа: Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсним акту та скасування його державної реєстрації.

Після перегляду у Верховному Суді, справу направили на новий розгляд.

Під час слухання справи після скасування арешту у суді спірні земельні ділянки кадастрові номери зазнали таких змін:

ОСОБА_3 об`єднав дві спірні ділянки кадастрові номери :06:003:5041 та :06:003:5042 у земельну ділянку :06:003:5148.

ОСОБА_6 поділила земельну ділянку :06:003:5043 на дві ділянки кадастрові номери :06:003:5139 та :06:003:5140

ОСОБА_6 об`єднала земельні ділянки :06:003:5059, :06:003:5060 у :06:003:5225.

ОСОБА_6 об`єднала земельні ділянки :06:003:5057, :06:003:5061 у :06:003:5335.

ОСОБА_6 земельні ділянки :06:003:5044, :06:003:5046, :06:003:5047, :06:003:5049, :06:003:5050, :06:003:5051, :06:003:5225, об`єднані в земельну ділянку кадастровий номер :06:003:5160.

ОСОБА_6 земельну ділянку :06:003:5160 розділила на 2 земельні

ділянки :06:003:5300, :06:003:5299.

Земельні ділянки, які не об`єднувались і не розділені :06:003:5055,

:06:003:5054,:06:003:5052, :06:003:5053.

Отже на сьогоднішій день внаслідок поділу та об`єднання земельних ділянок спірними є земельні ділянки кадастрові номери :06:003:5055, :06:003:5054, 322248200:06:003:5052, :06:003:5053, :06:003:5300, :06:003:5299,:06:003:5148, :06:003:5139.

Земельні ділянки :06:003:5300,:06:003:5139 ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_5 .

При цьому не зміненими залишились земельні ділянки :06:003:5055, :06:003:5054, :06:003:5052,:06:003:5053.

Позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої договори купівлі-продажу земельної ділянки :06:003:5139, :06:003:5300, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 просить визнати недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь- якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим рішення суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Очевидно, що рішення суду не зможе бути виконаним внаслідок неодноразового поділу та об`єднання спірної земельної ділянки. Позивач постійно змушений збільшувати позовні вимоги, витребувати додаткові матеріали, сплачувати судовий збір. При цьому продовжується порушення прав інших осіб.

Оскільки на сьогоднішній день не залучено до участі в справі нового власника, ОСОБА_5 , тому позивач просить суд накласти арешт на земельні ділянки, які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , які є учасниками справи.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тітової Олени Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконними розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації, визнання недійсними та скасування державної реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок та відомостей про державну реєстрацію речового права задовольнити.

Накласти арешт та заборонити будь-яким органам та посадовим особам проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав та їх обтяжень, будь-які інші нотаріальні та реєстраційні дії щодо земельних ділянок кадастрові номери :06:003:5139, :06:003:5300, власник ОСОБА_5 .

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Роз`яснити заявнику та зацікавленим особам, що скасування заходів забезпечення позову визначені ст. 158 ЦПК України, зокрема згідно ч. 13 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті152цього Кодексу; 2)повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, КОД , адреса місцязнаходження: м. Київ, пр. Перемоги, 126.

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про боржника: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Інформація про боржника: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Інформація про третю особу: Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, м. Київ, вул. Янтарна, 12.

Суддя: Дубас Т.В.