ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7721/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» про визнання недійсним договору позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», про визнання недійсним договору позики №1435595 від 23.02.2021 у порядку Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідностідо ч.ч. 1,2 ст. 27 ЦПК України,позови до фізичної особи пред`являються в суд зазареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва.

Звертаючись до Дарницького районного суду м. Києва позивач обґрунтував підсудність правилами ч. 5 ст. 28 ЦПК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а саме, за своїм місцем реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи 23.02.2021 між сторонами укладено саме Договір позики № 1435595.

Позовні вимоги позивача полягають у визнанні недійсними Договору позики №1435595 від 23.02.2021 укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 9, 11 ч. 1 вказаного Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, аналіз вказаних норм є підставою вважати, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

Отже, позовні вимоги позивача не є споживчими, оскільки позовні вимоги пов`язані із правовідносинами, які за своєю природою ґрунтуються не на споживчому договорі, а на договорі позики.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного договору, сторони погодили між собою, що місцем виконання цього договору є місцезнаходження позикодавця. Претензії приймаються за адресою позикодавця.

Відповідно до п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 згаданого Закону у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» у певних випадках, про що викладено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України та в узагальненнях Верховного Суду України, щодо розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, не є допустимим.

В зв`язку із наведеним, суд вважає, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг у договорі позики, а тому норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані при вирішенні спорів, які, хоча і випливають із кредитних правовідносин, проте не є відносинами, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем).

Позивач посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не може звертатися до суду за місцем своєї реєстрації.

При зазначених обставинах підстав для розгляду вищезазначеної справи Дарницьким районним судом м. Києва не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції /підсудності/.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч. 2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Суддя встановивши, що підстав для розгляду вищезазначеної справи Дарницьким районним судом м. Києва не вбачається немає, а тому за територіальною юрисдикцією (підсудністю) справу необхідно передати до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст. 27, 28, 31 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Передати матеріали цивільної справи №753/14305/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» про визнання недійсним договору позики на розгляд до Печерського районного суду м. Києва-за підсудністю.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення відповідної ухвали суду, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя: