Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3328/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.

У Х В А Л А

26 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Галацевич О.М.

суддів: Григорусь Н.Й.,

Микитюк О.Ю.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1

в с т а н о в и в :

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року залишено без руху, скаржнику надано строк десять днів з дня вручення даної ухвали для подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав його пропуску та доказів на їх підтвердження.

03 березня 2021 року вищевказана ухвала направлена на адресу ОСОБА_1 , однак не вручена адресату, оскільки була повернута службою поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 75-78).

28 квітня 2021 року ухвала апеляційного суду про залишення скарги без руху повторно направлена ОСОБА_1 , проте остання також не вручена у зв`язку з її поверненням, про що свідчить трекінг поштових відправлень з офіційного сайту "Укрпошта" (а.с. 71, 79).

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 місцем свого проживання зазначає адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 50, 54, 60).

На вищевказану адресу судами першої та апеляційної інстанцій направлялися: судова повістка, копія позовної заяви з додатками, копії ухвал тощо, однак останні поверталися без належного вручення адресату (а.с. 47-48).

Про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, як того вимагає ч.1 ст. 131 ЦПК України, ОСОБА_1 . Житомирському апеляційному суду не повідомив.

Окрім того, зазначений скаржником у апеляційній скарзі номер засобу зв`язку також не відповідає, електронної пошти або офіційної електронної адреси ОСОБА_1 не зазначено.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «resjudicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує сторону самостійно цікавитися перебігом розгляду його справи. Тривала відсутність такого інтересу свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно інформації із автоматизованої системи документообігу Житомирського апеляційного суду будь-яких заяв чи клопотань від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило, що перешкоджає суду апеляційної інстанції вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Станом на 26 липня 2021 року вимоги ухвали Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконано, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді