№336/2660/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участі секретаря судового засідання Мойсєєвої Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення частки у спільній частковій власності, визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2021 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 1 ОСОБА_2 витрати, пов`язані з утриманням частки майна у спільній частковій власності в розмірі 24 723,55 грн.; припинити право спільної часткової власності відповідача 1 на 2/9 (або 8/36) часток житлового будинку АДРЕСА_1 ; провести взаєморозрахунок різниці вартості частки майна, яка належить відповідачу 1, та суми боргу по утриманню частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача 2 ОСОБА_3 на його користь витрати, пов`язані з утриманням частки майна у спільній частковій власності в розмірі 21 633,11 грн.; припинити право спільної часткової власності відповідача 1 на 7/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ; провести взаєморозрахунок різниці вартості частки майна яка належить відповідачу 1 та суми боргу по утриманню частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 15/36 частини будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить 7/36 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 та позивач прийняв спадщину у вигляді 7/18 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, наразі йому належить 21/36 частини житлового будинку.

2/9 або 8/36 (що є теж саме) частин будинку належить дядьку позивача ОСОБА_2 , який успадкував зазначену частину від діда ОСОБА_5 . Свого дядька він ніколи не бачив у житловому будинку, за життя позивача останній там ніколи не мешкав, але був зареєстрований до 1956 року. Особистих речей та майна ОСОБА_2 в спірному будинку з 1956 року не має, технічним станом будинку він ніколи не цікавився, дій щодо збереження та утримання майна не проводив, місце проживання відповідача позивачу не відомо.

Інші 7/36 частини будинку належать брату позивача ОСОБА_3 , який з 1988 року не мешкає у вказаному житлі, має інше житло у власності, та з 2004 року має іншу реєстрацію місця проживання. Особистих речей ОСОБА_3 у будинку не має, дій щодо збереження та утримання майна з 1988 року він не проводив, у витратах по утриманню та благоустрою не приймає.

Крім того, зазначив, що оскільки він з 2008 року проживає у даному будинку, то за власні кошти проводить ремонти, на який витрат вже 111 256 грн. За даними звіту про оцінку нерухомого майна станом на 06.04.2021 вартість будинку складає 89 000 грн., а отже вартість часток відповідачем становить 37 083,32 грн. Враховуючи вже понесені витрати на ремонт та утримання будинку, позивач вказує, що з відповідачів необхідно стягнути витрати відповідно до їх часток, а саме з ОСОБА_2 24 723,55 грн., з ОСОБА_3 21 633,11 грн..

Ухвалою суду від 1504.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Відповідачі своїм право на подачу відзиву до суду не скористались.

17.05.2021 в підготовчому судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого розгляду та перехід до судового розгляду.

01.07.2021 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кара Ю.М. про розгляд справи за її відсутності, викладені у позові обставини визнає, проти задоволення позову не заперечує.

19.07.2021 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № 11 від 05.01.1981 про право власності на житловий будинок ОСОБА_1 належить на праві власності 7/36 частини житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). Згідно із свідоцтвом № 12 від 05.01.1981 про право власності на житловий будинок ОСОБА_3 належить на праві власності 7/36 частини житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

12.07.2011 року ОСОБА_1 набув права власності на 7/18 частини житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), що також підтверджуються витягом про державну реєстрацію прав № 30874114 від 05.08.2011 (а.с. 9).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 власниками є: ОСОБА_1 7/12 частини, ОСОБА_2 2/9 частини, ОСОБА_3 7/36 частини (а.с. 13). Загальна площа будинку становить 52,2 кв. м, площа трьох кімнат сумарно складає 25,8 кв.м. (а.с. 14).

Відповідно до акту від 23.03.2021 сусіди: ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , та ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_4 , підтверджують, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з 21.05.1956 року, ОСОБА_3 не проживає з 05.11.1988 року (а.с. 52-53).

Право кожної особи мирно володіти своїм майном також закріплено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З наданих до суду доказів, вбачається, що позивач самостійно сплачує комунальні послуги, утримує будинок та витрачає значні суми на ремонт житла. Даний факт не оспорювався сторонами.

Загальна сума понесених позивачем витрат на утримання майна становить 111 256 грн. (а.с. 17-29).

Тобто, позивач самостійно несе тягар утримання майна, такий стан є порушенням справедливого балансу інтересів співвласників та принципу рівності власників у здійсненні своїх прав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Неможливість виділення в натурі часток кожного відповідача обумовлюється таким розрахунком. Так, кожному відповідачу належить близько 1/5 частки будинку. Тобто на кожного у разі виділення приходиться близько 10 кв.м. площі будинку, у т.ч. приблизно 5 кв. м. житлової площі, що є меншими, ніж передбачено положеннями п. 2.22, п. 2.24 Державних будівельних норми України «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» ДБН В.2.2-15-2005 (30 квадратних метрів для однокімнатної квартири та 15 квадратних метрів для кімнаті в такій квартирі).

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 у справі № 357/11232/14-ц та підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (п. 43-44 постанови).

Обставин, які б свідчили, що припиненням права відповідачів на їх частки у спільному майні буде допущено істотної шкоди інтересам вказаних осіб чи членам їх сімей, судом не встановлено.

Відповідно до звіту про оцінку майна (житлового будинку) від 05.04.2021 року, проведеного ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 52,2 кв.м., становить 89 000 грн. (а.с.18). Враховуючи розмір часток відповідачів у житловому будинку, то у грошовому еквіваленті їх частки дорівнюють: 24723,55 грн. (89000х2/9 ОСОБА_2 ) та 21633,11 грн. (89000*7/36 ОСОБА_3 ).

Водночас витрати, які поніс позивач по утриманню частки будинку, яка належить відповідачу 1 становить 24723,55 (111256х2/9), та 21633,11 (111256х7/36) відповідачу 2

Згідно з положеннями ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, вирішуючи спір на підставі наявних в матеріалах доказів, враховуючи те, що у наявних взаємовідносинах між сторонами як співвласниками об`єкта житлової нерухомості наявні всі складові, визначені ст. 365 ЦК України, суд вважає, що право часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 може бути припинено зі сплатою їм грошової компенсації за належну частку та визнанням права власності на частку відповідачів за позивачем. Але враховуючи, що понесені позивачем витрати на утримання та ремонт будинку значно перевищують частку власності відповідачів у грошовому еквіваленті, вимоги позивача про взаєморозрахунок різниці вартості частки майна та частки боргу по утриманню є повністю законними та обґрунтованими.

Оскільки позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідачів на його користь витрат зі сплати судового збору в порядку ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для покладення даного стягнення на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення частки у спільній частковій власності, визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 2/9 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Провести взаєморозрахунок грошової компенсації вартості частки майна, яка належить ОСОБА_2 , та суми його боргу перед ОСОБА_1 по утриманню цієї частки.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 7/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Провести взаєморозрахунок грошової компенсації вартості частки майна, яка належить ОСОБА_3 , та суми його боргу перед ОСОБА_1 по утриманню цієї частки.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 15/36 частин будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

19.07.21