Справа № 242/1415/21
Провадження № 2-зз/242/4/21
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2021 року м.Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна. В обґрунтування заяви зазначив, що рішенняс Селидівського міського суду Донецької області від 25.11.2011 р. позовні вимоги задоволені, однак після вирішення справи судом не було вирішено питання щодо зняття раніше накладеного ухвалою суду арешту з автомобіля, що є перешкодою в користуванні даним майном.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно до п.1 ч.1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться ц нього чи інших майно осіб.

За положеннями ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду,яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це,суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання,за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини,що зумовили його застосування.

Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як було встановлено судом, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25.11.2011 р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто у рахунок Ѕ вартості автомобіля ВАЗ 21043 ЗНГ, н/з НОМЕР_1 , рік випуску 1994 р. 9439,66 грн.

Ухвалою суду від 18.05.2011 р. було накладено арешт на зазначений автомобіль.

Згідно постанови від 03.05.2012 р., виконавче провадження з примусового виконання ухвали суду від 18.05.2011 р. про накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21043, який належить ОСОБА_1 , закінчено. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49,ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, згідно матеріалів справи, арешт на автомобіль було скасовано державним виконавцем 03.05.2012 р.

Заявник надав довідку, відповідно до якої з його заробітної плати було утримано суму боргу відповідно до судового рішення.

Відомостей про те, що заявник звертався до державного виконавця із відповідною заявою про з`ясування відомостей про стан виконавчого провадження щодо накладеного арешту, чи про відмову в наданні таких відомостей, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, те, що 03.05.2012 р. державним виконавцем було знято арешт на автомобіль ВАЗ 21043 ЗНГ, н/з НОМЕР_1 , рік випуску 1994 р., заяву про скасування заходів забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Згідно ч.6 ст.158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.43,150,158,259 ЦПК України, суд, -

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.Г.Черков