ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Харків

Справа № 638/169/21

Провадження № 22-ц/818/3653/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (в особі представника ОСОБА_4 ) на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2021 року (суддя першої інстанції Латка І.П.),-

у цивільній справі за позовом про визначення частки в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили визначити розмір частки, що належить ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 , 1/2 частки житлової квартири АДРЕСА_1 ; визначити розмір частки, що належить ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 , 1/2 частки житлової квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина, а саме квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачами як спадкоємцями першої черги були подані відповідні заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Зубарєву І.Ю. разом з відповідними документами, що підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. Натомість, 21 грудня 2020 року позивачі отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно яких підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугував той факт, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана в період перебування спадкодавця в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

На запит приватного нотаріуса згідно інформації, викладеній у постановах, кооперативне об`єднання «Єдність» повідомило, що першим членом кооперативного об`єднання був батько померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який всього виплатив пай у розмірі 6143 рубля. 15 березня 1991 року ОСОБА_6 подав заяву до правління житлово-будівельного кооперативу про переведення паю на ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_7 ). В період з 15 березня 1991 року по 20 січня 1992 року пай у розмірі 9510 рублів було виплачено ОСОБА_5 .

Позивачі просили нотаріуса оформити спадщину, що належить їм відповідно до закону, але згідно вищеназваними постановами приватного нотаріуса Зубарева І.Ю. відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, саме на 1/2 частки кожному вказаної квартири.

Також, позивачі зазначили, що померла спадкодавець ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 у період з 15 вересня 1984 року по 02 грудня 2010 року. ОСОБА_5 15 грудня 2015 року звернулась із відповідною заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, тому право власності на квартиру померлий спадкодавець отримав лише 15 грудня 2015 року, коли факт перебування у шлюбі був відсутній.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина лише у вигляді 1/2 частки вказаної квартири, оскільки ця квартира придбана в період перебування спадкодавця та відповідача в шлюбі та останній є власником 1/2 частки квартири, так як у нього та померлої виникло право спільної власності на пай. Також, відповідач посилається на те, що позивачами не надано доказів звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини в установлений законом строк. Крім того, відповідач вказує на те, що надані позивачами документи в якості доказів не засвідчені належним чином, а тому не можуть слугувати в якості доказів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 7/20 часток житлової квартири АДРЕСА_1 . Визначено за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 7/20 часток житлової квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 227 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 227 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що частка паю за спірну квартиру, виплачена за рахунок спільних коштів колишнього подружжя, складає 60,75 % (9510 крб х 100 %/ 15654 руб) від загальної вартості паю (вартості квартири). Інша частина паю за квартиру у сумі 6143 руб була сплачено батьком спадкодавця і ця частина паю складає 39,25 %. Таким чином, частина паю, яка належала матері позивачів у спірній квартирі, складає 69,63 % (39,25 % + 30,38 %), а частка відповідача складає 30,38 %. Отже, виходячи із розміру пайового внеску, сплаченого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в період перебування в шлюбі з відповідачем, частка позивачів у спірній квартирі, яка належить їм у порядку спадкування після смерті їх матері, складає 60,75 % (7/10 частин) спірної квартири, відповідно частка відповідача у спірній квартирі складає 30,38 % (3/10 частин).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з низкою процесуальних порушень, які є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що неявка усіх позивачів призвела до невизначеності предмета позовних вимог, їх розміру, обґрунтувань та фактично позбавила можливості сторону відповідача спростувати доводи позивачів, що є порушенням принципу змагальності. Вказує на неналежне посвідчення позивачами документів. Стверджує, що не було витребувано копію спадкової справи, яка є доказом у даній цивільній справі, та не надано доказів, що позивачі прийняли спадщину, зокрема, звернення позивачів із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Зазначає, що на час передачі спадкодавиці паю, він перебував з нею у шлюбі, мали дітей, квартира надавалась з метою поліпшення житлових умов на сім`ю. Проте, доказів того, що спірна квартира передавалась виключно спадкодавцю ОСОБА_5 та чи існували якісь інші умови вступу до кооперативну не надано. Відтак, необхідно керуватись нормами законодавства, які діяли на той час і тому, набуття ОСОБА_5 права власності на квартиру є повна сплата пайових внесків їх подружжям, що згідно законодавства є підставою вважати квартиру спільним майном подружжя.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 в особі адвоката Репетун К.В. звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд помилково відніс спірну квартиру до спільної сумісної власності. Судом також не надано оцінку тому, що грошові кошти, які сплачувала ОСОБА_5 у якості пайових внесків за квартиру отримані нею від її батька відповідно договору дарування грошових коштів, відтак є її особистими коштами, які виплачені в період шлюбу лише нею. Судом також не встановлено та не підтверджено доказами факт внесення будь-яких коштів у якості паю відповідачем. Відтак, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у розмірі 100% спірної квартири, яка належить позивачам по Ѕ частині.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник позивача просила залишити її без задоволення, вказуючи на її безпідставність та необґрунтованість. Також зазначала, що відповідач не має повноважень встановлювати належність доказів, що є перевищенням його процесуальних прав. Також зазначала, що відповідач позбавлений права вимагати визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири, зокрема, на підставі пропущення ним строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 просив відмовити у її задоволенні, задовольнивши його апеляційну скаргу, оскільки апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та недоведеною. Вказує, що грошові кошти внесені ОСОБА_5 у якості паю були їх спільною власністю сім`ї, передача їй паю надала лише переважне право останній на вступ до кооперативу. Також звертає увагу на подання позивачем у справі нового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29 січня 2018 року.

ОСОБА_5 на праві власності належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 26 квітня 2007 року.

Пайовий внесок за вказану квартиру становив 15653 карб. і був виплачений в 1992 році в повному обсязі, про шо свідчить копія довідки від 27 березня 2018 року № 06, видана Кооперативним об`єднанням «Єдність».

З 15 вересня 1984 року по 02 грудня 2010 року ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 02 грудня 2010 року.

У встановлений законом строк за зверненням спадкоємців відкрита спадкова справа № 10/2018. Спадкоємцями, які мають право на спадкування є діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується постановами приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєву І.Ю. від 21 грудня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 171/02-31 та № № 172/02-31.

У вказаних постановах зазначено, що для встановлення складу спадкового майна нотаріусом зроблено запит до Кооперативного об`єднання «Єдність» за вих. № 107/02-14 від 28 березня 2018 року щодо виплати першого, поточного та останнього пайового внеску (виплати) із зазначенням конкретної дати виплат за квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді на запит, наданої Кооперативним об`єднанням «Єдність», 22 січня 2019 року, вих. № 23, перший, поточні та останній пайові внески за вищевказану квартиру сплатила член кооперативу «Роща-7» ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді на запит, наданої кооперативним об`єднанням «Єдність» 08 лютого 2019 року, вих. № 59, перший пайовий внесок в розмірі 4700 руб. був сплачений ОСОБА_6 13 січня 1986 року. В період з 1988 року по 15 березня 1991 року ОСОБА_6 виплатив пай в розмірі 1443 руб. Всього ОСОБА_6 за вищевказану квартиру виплатив 6143 руб. 15 березня 1991 року ОСОБА_6 подав заяву до правління ЖБК «Роща» про переведення паю на ОСОБА_8 . З 15 березня 1991 року по 20 січня 1992 року пай в розмірі 9510 руб. виплачено ОСОБА_5 .

Встановлено, що у встановлений законом строк за зверненням спадкоємців відкрита спадкова справа № 10/2018. Спадкоємцями, які мають право на спадкування є діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді на запит, наданої кооперативним об`єднанням «Єдність» 08 лютого 2019 року, вих. № 59, перший пайовий внесок в розмірі 4700 руб. був сплачений ОСОБА_6 13 січня 1986 року. В період з 1988 року по 15 березня 1991 року ОСОБА_6 виплатив пай в розмірі 1443 руб. Всього ОСОБА_6 за вищевказану квартиру виплатив 6143 руб. 15 березня 1991 року ОСОБА_6 подав заяву до правління ЖБК «Роща» про переведення паю на ОСОБА_8 . З 15 березня 1991 року по 20 січня 1992 року пай в розмірі 9510 руб. виплачено ОСОБА_5 , тобто в період перебування останньої у шлюбі з відповідачем.

За змістом статті 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, гаражного або іншого кооперативу чи товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж чи іншу будівлю або приміщення, надане у його користування, набуває право власності на це майно.

Майно, набуте подружжям у період шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності (стаття 16 цього ж Закону).

Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя, на час набуття спірного майна спадкодавцем, визначався за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю. За відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначалися рівними.

При повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям слід керуватися статтею 146 ЖК Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 примірного статуту житлово-будівельного кооперативу і чинним законодавством про шлюб та сім`ю України (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) враховуючи таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельний кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов`язаний повернути кредитору; внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснено, що у тих випадках, коли за колишнім з подружжя судом було

визнано право на частину паєнагромадження, він вправі вимагати

поділу займаної квартири у будинку ЖБК на загальних підставах

(ст.146 ЖК України (5464-10).

Відповідно до статті 22 КпШС УРСР та статті 16 Закону України «Про власність», які діяли на час набуття майна подружжям, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно статті 28 КпШС УРСР у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

В той же час, за змістом статті 29 КпШС УРСР у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі доказів, що належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що 12/20 частин квартири придбано у шлюбі та є спільним майном подружжя, а 8/20 частини є особистою власністю ОСОБА_5 , так як воно придбане не за спільні кошти подружжя, отже, частиною квартири, що підлягає спадкуванню є 8/20+6/20=14/20.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що в позові слід відмовити, оскільки вся квартира в цілому є спільною сумісною власністю подружжя, судова колегія відхиляє, тому що за умов доведеності цього факту це вплинуло б на розмір спадкової частини квартири, але не може бути підставою для відмови у позові.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність доказів прийняття спадщини, судова колегія вважає такими, що спростовуються змістом постанов нотаріуса, з яких вбачається, що позивачі звернулися у встановлений законом строк та за їх зверненням була відкрита спадкова справа №10/2018.

Щодо твердження відповідача, що неявка позивачів у судове засідання призвела до невизначеності предмету позовних вимог, їх розміру та наданих доказів, чим позбавила сторону відповідача спростувати доводи позивачів судова колегія не приймає, оскільки вони не мають правового значення для справи та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Так, позивачами викладено свої позовні вимоги ті їх обґрунтування, а також додано до позову докази, на власне бачення та розсуд. Відповідач отримав позовну заяву, надав відзив на неї та мав право знайомитись з матеріалами справи протягом усього часу розгляду справи, тобто з наведеного не вбачається жодних перешкод у спростуванні доводів позивачів, які вони навели на підтвердження своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо сплати в період шлюбу паю спадкодавця за особисті кошти судова колегія вважає також недоведеними, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів.

Щодо доданої до апеляційної скарги представника позивача копії договору дарування від 15 березня 1991 року на підтвердження належності коштів сплачених у шлюбі в якості паю особисто ОСОБА_5 , то судова колегія не приймає його як доказ, оскільки відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказів неможливості подання копії вказаного договору до суду першої інстанції позивачем не надано всупереч тому, що частиною 2 статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Також, згідно ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відтак, представником позивачів не наведено належних доводів щодо не заявлення такого клопотання в суді першої інстанції, оскільки усі належні докази на підтвердження своїх вимог позивач має надати разом із позовом.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині відсутності у ОСОБА_3 права вимагати визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири з огляду на пропуск ним строку позовної давності, то суд також не приймає вказані доводи, оскільки вони не впливають на правове вирішення даної справи, адже відповідних позовних вимог в межах розгляду справи відповідач не заявляв.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, а також висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

У зв`язку з наведеним, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись, ст. ст. 141, 294, 315, 352, 362, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (в особі представника ОСОБА_4 ) залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 28 липня 2021 року