Справа № 576/360/21
Провадження № 2/576/152/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Терені Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

15.02.2021 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 про зобов`язання ОСОБА_2 перенести споруджений на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надвірний туалет на відстань не меншу, ніж 20 м від належного позивачу будинку.

Позов мотивовано тим, що надвірний туалет відповідача знаходиться на відстані 2,5 м. від будинку позивача і це суперечить санітарним правилам та створює позивачу перешкоди у користуванні його майном та порушує його право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (а.с.2-8).

24.02.2021 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.36). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

12.03.2021 р. до суду надійшли відзиви відповідача та її представника, у якому вони позов не визнали. Відповідач зазначила, що туалет був побудований ще у 1988 році. Позивач придбав будинок у 2000 році і протягом 20 років не мав претензій до неї. Крім того, коли він розбудовував свій будинок він скоротив відстань до її туалету. Також її туалет постійно належним чином оброблюється, що не може створювати незручності для позивача. Позивач без її відома приводив службових осіб для обстеження. Крім того, площа її земельної ділянки не дозволяє перенести туалет на таку відстань. Представник позивача, постався на те, що туалет був збудований у 1966 році і на той час не існувало нормативних документів, на які посилається позивач. (а.с.53-58).

16.03.2021 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначав, що викладені у відзиві обставини не підтверджені доказами (а.с.60-62).

24.03.2021 р. представник відповідача надав до суду заперечення, у яких зазначив, що обставини позивача, викладені у позові не підтверджені доказами (а.с.64).

У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, заслухавши сторін, суд встановив наступне.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», громадяни при проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції споруд будь-якого призначення, будівництві каналізаційних, очисних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44 затверджені архітектурні та санітарні правила розташування об`єктів, ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.

Пунктом 3.25а* ДБН 360-92 передбачено, що відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

Згідно таблиці 3.2а відстань дворової вбиральні до житлового будинку повинна становити 15 м.

Також, відповідно до пункту 3.26 ДБН 360-92, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнала той факт, що вона з 2015 року на підставі договору дарування є власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Також вона визнала й ту обставину, що на її земельній ділянці мається надвірний туалет, який знаходиться на відстані 2,5 м від будинку позивача.

Також, актом Глухівського міськрайонного управління Держпродсвоживслужби в Сумській області від 30.09.2020 р., який проведений у присутності відповідача, встановлено, що надвірна вбиральня, яка перебуває у власності відповідача, знаходиться на відстані 2,5 м від житлового будинку позивача, що не відповідає санітарним нормам (а.с.16).

Таким чином матеріалами справи підтверджено як факт невідповідності надвірної вбиральні, розташованої на земельній ділянці відповідача, вимогам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», так і факт порушення прав позивача на вільне користування приватною власністю та безпечне довкілля.

Та обставина, що час набуття сторонами права власності на свої домоволодіння спірна вбиральня уже існувала, не змінює висновку про відсутність порушених прав позивача. Також суд не приймає до уваги й доводів відповідача про неможливість перенести дворову вбиральню на інше місце через невелику площу земельної ділянки, оскільки по-перше, відповідач не надала відповідних доказів, які б підтвердили таку обставину, а навпаки зазначила, що вона добудовує прибудову, де буде розміщуватись санвузол. По-друге, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у позові власнику про усунення перешкод з огляду на докази про порушення права власності.

Вказаний висновок узгоджується із висновками з питань права у побідних правовідносинах, що були викладені у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.08.2018 р. по справі 559/811/16-ц.

Крім того, суд не приймає й доводів відповідача про те, що обстеження її будинку відбувалось без її згоди, оскільки акт Глухівського міськрайонного управління Держпродсвоживслужби в Сумській області свідчить про те, що обстеження відбувалось у присутності обох сторін. У будь-якому випадку, це не може вплинути на висновки суду, оскільки відповідач сама визнала ту обставину, що відстань вбиральні становить 2,5 м від будинку позивача.

Таким чином, позов слід задовольнити. Водночас відстань, на яку потрібно перенести надвірну вбиральню, слід визначити на 15 м від будинку, оскільки відстань у 20 м, як про це зазначено у позові, передбачена для розташування вигребів, що не одне й теж.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на оплату судового збору.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі.

Позивач або ж його представник не подали жодного документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а отже суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат з позивача.

На підставі викладеного та відповідно до статей 317, 321, 391 ЦК України, керуючись статями 2, 19, 85, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 перенести споруджений на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надвірний туалет на відстань не меншу, ніж 15 м від належного ОСОБА_4 будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Колодяжний