Провадження № 2/686/954/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2021

16липня 2021 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Перун А.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Новатор» про визнання наказів незаконними, їх скасування, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Новатор», просила визнати незаконним та скасувати Наказ державного підприємства «Новатор» «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » №340 від 16.09.2020 року щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі(у зв`язку із відсутністю відділу праці та посади його керівника в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі) поза штатом; визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Новатор» «Про звільнення ОСОБА_1 за прогули»№831-ВПРП від 25.09.2020 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу праці(поза штатом) за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України;поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на посаді Начальника відділу праці Державного підприємства «Новатор» з 16.09.2020 рок; стягнути з відповідача на користь позивача середній розмір заробітної плати з усіма нарахуваннями за період вимушеного прогулу, із показника заробітної плати позивача, визначеної в довідці №273 від 29.09.2020 року; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2020 року у цивільній справі №686/779/20 позивача поновлено з 01 жовтня 2019 року на посаді начальника відділу праці. Підставою для цього стало визнання незаконним та скасування наказу ДП «Новатор»№988-ВК від 30.09.2019 року «Про переведення». 16 вересня 2020 року наказом ДП «Новатор» №340 позивача поновлено на роботі, відповідний запис проведено в трудовій книжці. Негайне добровільне виконання рішення не відбулось. 16.09.2020 року позивача не було допущено до робочого місця через прохідну ДП «Новатор», куди остання з`явилась 16 вересня 2020 року о 8.00 год. Позивач вживала заходів до примусового виконання рішення від 15.09.2020 року. Отримавши 28 вересня 2020 року виконавчий лист по рішенню суду від 15 вересня 2020 року у цивільній справі №686/779/20, 29 вересня 2020 року подала до Другого відділу ДВС у м.Хмельницькому заяву про прийняття до примусового виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/779/20 про поновлення на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор з 1 жовтня 2019 року. 30 вересня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за ВП №63163658 та надано ДП «Новатор» три робочих дні для виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Проте поштою на свою домашню адресу позивач отримала листа відповідача№041/3258 від 29.09.2020, із змісту якого дізналась, що її поновлено на роботі 16 вересня 2020 року за наказом директора підприємства №340 від 16.09.2020 року та звільнено у зв`язку із прогулами на підставі наказу від 25.09.2020 року. З наказом про поновлення на роботі позивача не було ознайомлено, не визначено робоче місце, не ознайомлено з посадовою інструкцією, не проведено інструктаж з охорони праці, не доведено до відома графік роботи.

22 вересня 2020 року о 14 год.32 хв. в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України»(журнал єдиного обліку) Південно-Західного відділення поліції Хмельницького відділу ГУ НП в Хмельницькій області зареєстровано повідомлення позивача за №14580 по факту вчинення неправомірних дій керівництва відповідача щодо позивача, а саме щодо вчинення ОСОБА_4 , директором ДП «Новатор» діяння, що містить ознаки складу злочину, передбаченого ст.382 КК України, тобто умисне невиконання судового рішення.

Наказ №340 від 16 вересня 2020 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » є таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки її поновлено на роботі, а не на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор» поза штатом, не визначено за графіком роботи обідньої перерви, не визначено розмір посадового окладу. Наказ не доведено до відома позивача.

Належним чином поновленим працівник вважається з моменту ознайомлення його з наказом, внесення записів у трудову книжку та фактичного допуску до роботи.

Позивачу не був доведений наказ №340 від 16 вересня 2020 року до відома, вона не отримала фактичного допуску до роботи, а тому підстави для її звільнення за прогули відсутні. З наказом №831 від 25 вересня 2020 року позивач також не була своєчасно ознайомлена належним чином, а лише 06 жовтня 2020 року, тоді як запис у трудовій книжці про звільнення було внесено 06 жовтня 2020 року одночасно із записом про поновлення на роботі у відповідності до наказу№340 від 16 вересня 2020 року.

Обидва накази ДП «Новатор» №340 від 16.09.2020 року та №831-ВПРП від 25.09.2020 року не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є незаконним звільнення позивача з наведених підстав.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.09.2020 року по 16.07.2020 року у розмірі 92 994,30 грн. Представник відповідача заявлений позов заперечила, подавши письмовий відзив на позов. Вважає оскаржуванні накази по підприємству щодо ОСОБА_1 законними. Увідповідача відсутній обов`язок повідомляти позивача про поновлення на роботі. ОСОБА_1 не надала трудову книжку для здійснення в ній відповідних записів.Повідомила про здійснення добровільних компенсаційних виплат ОСОБА_1 підприємством. При обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснені добровільно виплати, передбачений графіком неповний робочий тиждень мають бути враховані, а тому позивач могла б претендувати на суму 17 747,73 грн., що є добутком середньоденної заробітної плати 845,13 грн. та 21 робочого дня(з 2травня по 16 липня 2021 року).Просила відмовити у задоволені позову.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задоволити позов частково.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2020 року у цивільній справі №686/779/20 позивача поновлено з 01 жовтня 2019 року на посаді начальника відділу праці. Підставою для цього стало визнання незаконним та скасування наказу ДП «Новатор»№988-ВК від 30.09.2019 року «Про переведення». 16 вересня 2020 року наказом ДП «Новатор» №340 позивача поновлено на роботі, відповідний запис проведено в трудовій книжці.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.(ч.4 ст.82 ЦПК).

Позивач вживала заходів до примусового виконання рішення від 15.09.2020 року, оскільки не була фактично допущена до виконання свої роботи. Даний факт знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Зокрема, представник відповідача зауважила про особливий статус підприємства відповідача та необхідність дотримання встановленої процедури, як от оформлення пропуску, наказу для здійснення фактичного допуску до роботи позивача. Отримавши 28 вересня 2020 року виконавчий лист по рішенню суду від 15 вересня 2020 року у цивільній справі №686/779/20, позивач 29 вересня 2020 року подала до Другого відділу ДВС у м.Хмельницькому заяву про прийняття до примусового виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/779/20 про поновлення на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор з 1 жовтня 2019 року. 30 вересня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за ВП №63163658 та надано ДП «Новатор» три робочих дні для виконання судового рішення про поновлення на роботі. 22 вересня 2020 року о 14 год.32 хв. в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України»(журнал єдиного обліку) Південно-Західного відділення поліції Хмельницького відділу ГУ НП в Хмельницькій області зареєстровано повідомлення позивача за №14580 по факту вчинення неправомірних дій керівництва відповідача щодо позивача, а саме щодо вчинення ОСОБА_4 , директором ДП «Новатор» діяння, що містить ознаки складу злочину, передбаченого ст.382 КК України, тобто умисне невиконання судового рішення.

В матеріалах справи наявна заява позивача від 15.09.2020 року адресована відповідачу про поновлення її на посаді з 1.10.2019 року, що прийнята останнім. Також, відповідно до матеріалів справи, 16 вересня 2020 року відповідачем винесено наказ №340 про поновлення на роботі ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю відділу праці та посади його керівника в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі, поза штатом. Встановлено ОСОБА_1 5-ти денний робочий тиждень з 8.00 до 17.00 год. Даний наказ, згідно відмітки на ньому, дано позивачу для ознайомлення 06.10.2020 року. Будь-яких доказів суду не представлено про ознайомлення позивача 16.09.2020 року з наказом №340. В той же час 25.09.2020 року ДП «Новатор» видано наказ №831-ВПРП про звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин. Копію наказу видано на ознайомлення тоді ж 6.10.2020 року. Факти відсутності ОСОБА_1 на роботі з 16.09.2020 року по 24.09.2020 року задокументовано актами.

У разі звільнення без законної підстав або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік(ст.235 КЗпП).

Працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячни строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком(ст.233 КЗпП).

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18),від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18), від 17 червня 2020 року(провадження №№ 61-39740св18).

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.(Постанова ВС від 13.02.2019 року у справі №756/6746/16-ц).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.(ч.4 ст.263 ЦПК).

Отже видача наказу №340 від 16.09.2020 року ДП «Новатор» «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на виконання рішення Хмельниицького міськрайонного суду від 15.09.2020 року є доведенно законним фактом, оскільки будь-яке рішення суду, має виконуватись. Не повідомлення ОСОБА_1 про її поновлення на роботі, невнесення відомостей в трудову книжку, фактичний не допуск до роботи, не ознайомлення з посадовою інструкцією свідчать про порушення трудового законодавства-незаконність дій з боку уповноважених осіб відповідача на виконання наказу, проте не можуть бути підставою для скасування наказу про поновлення на роботі. У зв`язку з обов`язком негайного виконання рішення суду відповідачем, суд не вбачає, що поновлення на роботі поза штатом відповідачем позивача є незаконним, але в той же час передбачає необхідність внесення роботодавцем змін до штатного розпису у розумні строки, відповідно до чинного законодавства, дотримуючись вимог закону щодо захисту прав позивача на працю.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю правовою природою є грубим порушенням трудової дисципліни.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Отже, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

Таким чином, відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 16.09.2020 року по 24.09.2020 року відбулась не з вини останньої, а внаслідок порушень трудового законодавства, права на працю позивача з боку уповноважених осіб ДП «Новатор», що стало підставою для видачі незаконного наказу про звільнення за прогулу від 25.09.2020 року, який підлягає безумовному скасуванню.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

З вище зазначеного можна дійти висновку, що день звільнення працівника вважається його останнім робочим днем.

Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

За інформацією відповідача 23.06.2021 року позивачу виплачено середній заробіток за період з 28.09.2020 року по 26.05.2021 в сумі 65 991,98 грн.(всього нараховано 81977,61 грн., ПДФО 14755,97 грн., військовий податок 1229,66грн.) та грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 21 календарний день в сумі 12667,84 грн.,в порядку ст.117 КЗпП, що підтверджено позивачем.

Позивачем заявлено до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2020 року по 16.07.2021 року у розмірі 92 994,30 грн., що є добутком 207 днів прострочки на середньоденну заробітну плату 845,13 грн.(14330,99+16938,86) за мінусом нарахованих виплат відповідачем в порядку ст.117 КЗпП в розмірі 81977,61 грн. Розрахунок наведений позивачем, виходячи з встановленого та доведеного в наказі графіка-5-ти денного робочого тижня, є таким, що заслуговує на увагу та приймається судом. Аргументи представника відповідача, що за час відсутності ОСОБА_1 на роботі було встановлено скорочений робочий тиждень, суд не бере до уваги, оскільки вказані умови праці не були доведені до відома позивача.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частини стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Сума до стягнення визначається без відрахування податків і зборів, які підлягають відрахуванню під час фактичної виплати.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в порядку передбаченому ст.141 ЦПК, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 81, 82, 263,353 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Новатор» «Про звільнення ОСОБА_1 за прогули»№831-ВПРП від 25.09.2020 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу праці(поза штатом) за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на посаді Начальника відділу праці Державного підприємства «Новатор».

Стягнути з ДП «Новатор» на користь ОСОБА_1 середній розмір заробітної плати з усіма нарахуваннями за період з 16.09.2020 року по 16 липня 2021 року у сумі 92 994,30 грн. (сума визначена без відрахування податків і зборів, які підлягають відрахуванню під час фактичної виплати)

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ДП «Новатор» на користь держави судовий збір 3178 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:Державне підприємство «Новатор», м.Хмельницький , вул.Тернопільська 17,код 22987900.

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2021 року.

Суддя: З.А.Чевилюк