Справа № 561/1051/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретаря Петровець М.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тлумачення заповіту, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у поданій позовній заяві покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

До складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_2 , входять земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 , згідно державних актів на земельну ділянку серії РВ № 059097 та серії РВ № 012929 від 15.10.2003 року.

Відповідно до заповіту, вчиненого спадкодавцем ОСОБА_2 від 25.07.2011 року, посвідченого секретарем Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, зареєстрованого в реєстрі за № 93, належні їй державні акти вона заповіла позивачу.

Позивач вказує, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

На даний час має намір оформити спадщину, однак у позасудовому порядку цього зробити не може, оскільки, пропустив встановлений законом шестимісячний строк для її прийняття.

Зазначає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустив з поважних причин, оскільки є інвалідом третьої групи, у вказаний термін хворів та перебував на лікуванні, за станом здоров`я не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні.

Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 три місяці.

Крім того, вказує, що виникла необхідність у тлумаченні зазначеного заповіту, оскільки у ньому допущено неточність формулювання. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 заповіла йому правовстановлюючі документи на спадкове майно державні акти на право власності на земельні ділянки, що робить неможливим оформлення спадщини та користування і розпорядження спадковим майном.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що за життя допомагав та опікувався ОСОБА_2 , яка на час смерті близьких родичів не мала. Йому було відомо, що на його ім`я ОСОБА_2 вчинила заповіт. За станом здоров`я він своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що згідно до заповіту від 25 липня 2011 року, посвідченого секретарем Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, зареєстрованого в реєстрі за № 93, ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 059097 від 15.10.2003 року та серія РВ № 012929 від 15.10.2003 року заповіла ОСОБА_1 , позивачу у справі.

Спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.11.2020 року, виданим повторно Зарічненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), серії НОМЕР_1 .

Таким чином встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії РВ № 059097 та серії РВ № 012929 від 15.10.2003 року, які належать спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Зарічненською районною державною нотаріальною конторою 25.07.2011 року у спадковій справі № 67/2011.

Наявність спадкоємців, які мають обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , у ході судового розгляду не встановлено. Із довідки Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 12.11.2020 року № 02-12/4280 вбачається, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 проживала одна.

Із повідомлення Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області від 12.01.2021 року № 1-16/11, інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 63145694 від 12.01.2021 року (заповіти/спадкові договори), № 63145720 від 12.01.2021 р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкодавцем ОСОБА_2 вчинявся заповіт, посвідчений 25.07.2011 року Борівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області, зареєстрований за № 93, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач має намір оформити спадщину, однак, свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримати не має можливості у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для її прийняття.

Разом з тим, у ході судового розгляду встановлено, що у визначений законом строк позивач спадщини не прийняв з об`єктивних причин, які пов`язані з непереборними, істотними труднощами, що виникли для нього у зв`язку з перенесеною хворобою, встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, тривалим лікуванням упродовж 2014-2018 років, що підтверджується епікризами РОСДРЗН № 364, 4402, 5615, 2674, посвідченням потерпілого першої категорії від Чорнобильської катастрофи.

Згідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

У Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року, у справі № 565/1145/17, висловлено правову позицію, якою розширено перелік поважних причин пропуску прийняття спадщини, зокрема зазначено, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період 2014-2018 років хворів, тривалий час лікувався, що свідчить про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для нього щодо звернення із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк.

Викладене вище вказує на поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим із заповіту, вчиненого ОСОБА_2 25.07.2011 року вбачається, що вона заповіла позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 059097 від 15.10.2003 року та серія РВ № 012929 від 15.10.2003 року, що не відповідає у повній мірі меті цього правочину, оскільки відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а вказані державні акти є лише документами, які підтверджують право власності на вказане в них нерухоме майно. Зазначені документи не можуть бути об`єктом спадкування, оскільки до складу спадщини у цьому випадку належить право власності на земельні ділянки, об`єктом спадкування є конкретна земельна ділянка.

Згідно до ст. 202, 203, 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, це односторонній правочин, який має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи зміст заповіту, беручи до уваги мету правочину, не змінюючи його змісту, суд вважає, що справжня воля спадкодавця ОСОБА_2 полягала розпорядитися належними їй земельними ділянками, зазначеними у державних актах на право власності на земельну ділянку серії РВ № 059097 від 15.03.2003 року та серії РВ № 012929 від 15.10.2003 року.

За наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, вважає причини пропуску позивачем строку звернення за прийняттям спадщини поважними і відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначає йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини та приходить до висновку про необхідність тлумачення заповіту.

На підставі викладеного та керуючись ст. 202, 203, 213, 1217, 1233, 1261, 1256, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 10 - 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тлумачення заповіту задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витлумачити зміст заповіту, вчиненого 25 липня 2011 року ОСОБА_2 , посвідченого секретарем виконкому Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області Ошурко М.С. 25.07.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 93 наступним чином: ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 земельні ділянки, зазначені у державних актах на право власності на земельну ділянку серія РВ № 059097 від 15.10.2003 р. та серія РВ № 012929 від 15.10.2003 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач Борівська сільська рада Зарічненського району Рівненської області, с. Борове, вул. Мостова,1 Зарічненського району Рівненської області, .

Повний текст рішення складено 16 березня 2021 року.

Суддя: Р. М. Снітчук