Справа № 447/2699/19 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2754/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТзОВ "Енергія Новий Розділ", відповідно до якого просила стягнути з ТзОВ "Енергія-Новий Розділ" заборгованість по заробітній платі в розмірі 8512,61 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.06.2019 по 15.11.2019 включно у розмірі 43899,92 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. В обґрунтування позову покликалась на те, що між сторонами з 01.08.2006 до 25.06.2019 було укладено трудовий договір. Однак, заробітну плату при звільненні відповідач позивачу не виплатив в повному обсязі, заборгованість з заробітної плати становить 8512,61 гривень. Спір про розмір заборгованості відсутній. Позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо виплати заробітної плати, але відповідач ухилився від виплати заробітної плати позивачу. Позивач зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу, однак, судовий наказ виданий судом про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.06.2019 по 12.09.2019 було скасовано за заявою відповідача. Тому, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити їй компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яка згідно з розрахунками позивача становить 43899,92 гривень.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ код ЄДРПО 33525073 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 8512( вісім тисяч п`ятсот дванадцять гривень )61коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" код ЄДРПО 33525073 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43899 (сорок три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 92 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча ) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Енергія Новий Розділ».

Посилається на те, що товариство не спроможне було своєчасно розрахуватися з позивачем з причин, що не залежали від нього, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на рахунки товариства. Вважає, що враховуючи накладення Солом`янським районним судом м. Києва арешту на грошові кошти на рахунках товариства та відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті компенсації за невикористані дні відпустки, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності встановленої ст. 117 КЗпП України.

Наголошує, що грошових коштів, розміщених на банківських рахунках товариства, є достатньо для того, щоб провести повний розрахунок із звільненими працівниками, на підтвердження чого суду надавались відповідні платіжні доручення, і ТОВ «Енергія-Новий Розділ» неодноразово зверталось до суду з клопотаннями про скасування арешту, накладеного на грошові кошти товариства, однак, такі клопотання залишені без задоволення.

Вказує, що суд не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам справи.

Просить також врахувати, що після накладення арешту на грошові кошти ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 року були відкриті рахунки для виплати заробітної плати, але коштів, які надходили на ці рахунки було недостатньо для розрахунку із звільненими працівниками, зокрема, щодо виплати їм компенсації за невикористані дні відпустки, в тому числі й позивачу, а після накладення арешту ухвалою суду від 30.08.2019 року товариство взагалі було позбавлено можливості провести розрахунок із звільненими працівниками.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.ч. 1-5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було і розмір заборгованих перед позивачем сум відповідачем не оспорювався (відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.08.2006 року до 25.06.2019 року позивач працював на підприємстві ТзОВ "Енергія-Новий Розділ", що стверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та копією наказу про звільнення від 25.06.2019 №110-к.

Згідно з довідкою від 22.07.2019 року №78, 21.06.2019 року позивачу було виплачено 2672,00 гривень, 03.07.2019 року позивачу було виплачено 1036,57 гривень, залишок невиплаченої заробітної плати позивачу відповідачем становить 8612,61 гривень. Цю довідку позивачу видали після подання заяви від 09.07.2019 року.

17 вересня 2019 року Миколаївський районний суд Львівської області видав судовий наказ на користь позивача, який був скасований ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01.11.2019 року.

01 серпня 2019 року позивач подала заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з інформацією з реєстру застрахованих осіб середня заробітна плата позивачки становила 9385,5 грн.

Відповідно до копій ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 року у справі №760/32373/18 та від 30.08.2019 року у справі №760/24817/19 на визначені в ухвалах рахунки відповідача, в межах суми 804892343,78 гривень, накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та здійснення видаткових операцій.

Згідно з копією листа від 11.09.2019 року №16-43/1805 та копіями платіжних доручень, банк відмовив відповідачу у виконанні платіжних доручень, у зв`язку з тим що на рахунки відповідача накладено арешт.

Відповідно до довідки від 22.07.2019 року залишок заборгованості по заробітній платі у ТзОВ « Енергія Новий Розділ» перед ОСОБА_1 становить 8612,61 грн.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» компенсаційні виплати також входять до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було і розмір заборгованих перед позивачем сум відповідачем не оспорювався (відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум), тому в силу наведених вище норм ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачеві належних в день звільнення сум колегія суддів відхиляє з огляду на те, що ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 17.12.2018 року арешт було накладено не на всі рахунки відповідача, а додаткова ухвала суду від 30.08.2019 року винесена вже після звільнення позивача з роботи, відтак, сама по собі відсутність у підприємства коштів не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалене згідно з вимогами чинного законодавства, належно обґрунтовано та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення 19 березня 2020 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Енергія Новий Розділ» - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.