Справа № 324/1507/20
Провадження № 2/324/204/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в м. Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення документів на виїзд малолітньої дитини за кордон, виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька, а також про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача.

Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, однак, у дане підготовче засідання вони не з`явилися.

У той же час, позивач ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 також надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.4 «Правил перетинання державною кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи вищевикладене, а також положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення суду про надання дозволу на виїзд, а не постійні багаторазові виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Тобто, з наведеного вбачається, що визнання у повному обсязі позову відповідачем суперечить чинному цивільному законодавству, оскільки позивачем заявлено вимоги про надання дозволу на виготовлення документів на виїзд малолітньої дитини за кордон, виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька, а також про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька на занадто тривалий строк, тобто до досягнення дитиною 16-річного віку, і на досить велику територію.

На підставі викладеного, керуючись ст.206 ч.4, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до нього про надання дозволу на виготовлення документів на виїзд малолітньої дитини за кордон, виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька, а також про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька.

Підготовче засідання у даній справі продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені в апеляційну скаргу, подану учасниками справи на кінцеве процесуальне рішення у даній справі.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Каретник Ю. М.