Провадження № 2/742/1018/21
Єдиний унікальний № 742/1912/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді - Бездідька В.М., при секретарі Шептун В.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 . Вказує, що квартира належить позивачеві на праві приватної власності згідно договору дарування, відповідач у вказаній квартирі не проживає з 15.06.2020. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає виникають проблеми у праві розпорядження належному позивачеві майном, чим об`єктивно порушуються права позивача, тому він змушений звернутися за захистом до суду.

24.06.2021 від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позивних вимог з тих підстав, що між позивачем та відповідачем склалася конфліктна ситуація, позивач чинить перешкоди у користуванні квартирою, змінив замки на вхідних дверях, тому відповідач не може потрапити до приміщення, з даного приводу неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

02.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідач добровільно залишила квартиру та вже тривалий час не проживає в ній.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов, посилаючись на ті обставини, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час не проживає в квартирі, не користується та не утримує її належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні такі вимоги не визнали та заперечували проти позову. ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що дійсно на декілька тижнів їздила в село до матері та що бажала та бажає проживати в квартирі разом із дітьми, але ОСОБА_1 чинить перешкоди, а саме, замінив дверний замок та не пускає її до квартири. В квартирі залишилися її особисті речі, які вона купувала за період спільного проживання із позивачем. Іншого житла вона не має, а на даний час проживає в селі разом із батьками.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 03.11.2009 (а.с.9-10).

Як зазначено в акті (довідці) від 25.05.2021 виданої Житлово-будівельним кооперативом при заводі «Білкозин» ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає з 15.16.2020 (а.с.11).

Згідно копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2021 шлюб між сторонами розірвано (а.с.31-32).

Відповідно до довідки №796 від 27.10.2020 Березоворудської сільської ради ОСОБА_3 проживає з дітьми без реєстрації за адресою батьків: АДРЕСА_3 (а.с.33).

14 та 19 червня 2021 ОСОБА_3 зверталася до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області з приводу вчинення ОСОБА_1 перешкод у доступі до помешкання (а.с.39-47).

Свідок ОСОБА_5 в судовому надала покази, що вони були сусідами по будинку та із сім`єю ОСОБА_1 були дружні стосунки. З початку літа 2020 року ОСОБА_7 поїхала в село до матері. Після того, як ОСОБА_7 поїхала в село, вже десь через місяць вона бачила, що ОСОБА_7 приїхала на машині разом із дівчиною та виносила багато пакетів з речами із квартири. Що було в пакетах вона не бачила. Потім вже влітку 2021 року ОСОБА_7 декілька разів приїздила до квартири та викликала поліцію, оскільки не могла до неї потрапити.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала покази , що вона є сусідкою по будинку сім`ї ОСОБА_1 . Бачила в червні 2020 року ОСОБА_7 , яка виносила сумки та пакети з квартири, що було в пакетах вона не бачила. Після того майже рік ОСОБА_7 в будинку та дворі не бачила. По якій причині вона виїхала вона не знає.

Свідок ОСОБА_10 в судовому надав покази, що із сім`єю ОСОБА_1 вони спілкувалися, оскільки він товаришує із ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_1 він знає, що ОСОБА_7 зібрала речі та поїхала в село до матері. Особисто він не бачив коли ОСОБА_7 забирала речі з квартири та чому вона поїхала йому не відомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що колишня дружина з 15.06.2020 року не проживає у квартирі, не несе будь-яких витрат по утриманню вказаного житла, тому є такою, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї..

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Самі по собі посилання позивача про не проживання відповідача відповідно вимог ст. 60 ЦПК України не є належними та достатніми доказами на підтвердження відсутності відповідача у спірній квартирі 16.06.2020 року без поважних причин.

Відповідач в свою чергу посилається на те, що вона була відсутня у спірній квартирі у зв`язку із конфліктними відносинами з позивачем, який перешкоджав їй користуватися житлом, проте у спірній квартирі знаходились її речі та вона періодично намагалася відвідати житло, проте замки на вхідних дверях змінені. В результаті можливості там постійно проживати не має.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження залишення та непроживання відповідача у спірній квартирі за своєю волею та без поважних причин.

Враховуючи вище викладене в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.76-89, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2021.

Суддя В.М. Бездідько