КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/9744/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6702/2021 Головуючий у суді першої інстанції - Явдошенко М.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника

ПП "Еко-Старт" Тарана М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - Приватного підприємства "Еко-Старт", на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Таміла Михайлівна, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсними укладених договорів дарування, поділ спільно нажитого сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Таміла Михайлівна, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсними укладених договорів дарування, поділ спільно нажитого сумісного майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що спірне майно було набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, при цьому ОСОБА_2 незаконно, без відома та згоди позивача, подарувала земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок своїй матері ОСОБА_5 , чим порушила майнові права позивача.

09.11.2020 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на садовий будинок та земельну ділянку, які відповідачем перереєстровані за Приватним підприємством «Еко-Старт».

В обгрунтування заяви про забезпечення позову вказав на неможливість виконання попередньої ухвали суду про забезпечення позову в частині накладення арешту на садовий будинок та земельну ділянку, оскільки під час звернення до реєстраційної служби з`ясувалося, що право власності на ці об`єкти нерухомого майна вже перереєстровано відповідачами на інших осіб. Зокрема, 30.06.2020 року на підставі договору дарування право власності на садовий будинок та земельну ділянку було перереєстровано на сестру ОСОБА_2 та доньку ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , а 21.10.2020 року право власності на дане майно згідно акту приймання-передачі нерухомого майна було зареєстроване за Приватним підприємством «Еко-Старт», кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_6 .

При цьому, вказував, що з огляду на неправомірні дії відповідачів щодо відчуження спірного майна та наявності у відповідача ОСОБА_2 статусу нотаріуса, який передбачає безперешкодний доступ до усіх наявних реєстрів рухомого та нерухомого майна, існує реальна загроза їх продажу останнім власником на користь третіх осіб, що, як наслідок, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.01.2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно ПП "Еко-Старт", а саме: садовий будинок загальною площею 196,6 кв.м. разом із складовими частинами об`єкта нерухомого майна, розташований на земельній ділянці площею 0,1747 га (кадастровий номер :04:001:3310) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08; земельну ділянку для колективного садівництва площею 0,1747 га, кадастровий номер :04:001:3310, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08 (т. 1, а.с.215-218).

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, зокрема, не перевірив доказів, які містяться у матеріалах справи та спростовують позицію позивача щодо належності йому будь-яких прав на майно, на яке накладено арешт.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції не було наведено мотивів необхідності застосування заходів забезпечення позову та порушено порядок розгляду вказаної заяви (т. 2, а.с. 10-16).

Ухвалою Київської апеляційної суду від 08.04.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 40, 41).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.04.2021 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 48).

Представники відповідача та апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 149-150 ЦПК України та повністю відповідає вимогам ст. 2 ЦПК України щодо ефективного захисту його порушених прав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача з даним позовом слугувало те, що нерухоме майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, позивач вважає спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу.

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції, спірне нерухоме майно, на яке було накладено арешт, неодноразово було відчужено та наразі належить ПП "Еко-Старт".

За вказаних обставин, позивач, заявляючи вимоги як про визнання спірного майна таким, що є спільним сумісним майном подружжя, так і про визнання договорів дарування недійсними, звернувся до суду з заявою про забезпечення свого позову, оскільки, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості та/або утруднення виконання рішення суду.

Також, як вбачається, одночасно з заявою про забезпечення позову, позивачем було подану до суду нову редакцію позовної заяви, питання про прийняття якої ще не вирішено судом першої інстанції, в якій позивач доповнив позовну заяву вимогами до ПП "Еко-Старт" про витребування на його користь 1/2 частини садового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, а також про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля Lexus.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд дотримався указаних вище вимог законодавства та, з огляду на характер пред`явлених вимог, предмет позову та встановлений факт неодноразового відчуження спірного нерухомого майна, дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Доводи апелянта про обмеження його у здійсненні прав власника є необґрунтованими, оскільки власник не позбавлений права володіння та користування нерухомим майном, а обмеження у праві розпорядження спірними земельними ділянками є тимчасовим заходом, передбаченим законом.

Щодо посилань апелянта на відсутність будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивача прав на спірне нерухоме майно, слід зазначити, що встановлення належності майна до спільної сумісної власності подружжя не є предметом розгляду при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті.

За вказаних обставин, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - Приватного підприємства "Еко-Старт" - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Таміла Михайлівна, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсними укладених договорів дарування, поділ спільно нажитого сумісного майна подружжя - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 липня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська