П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 21 " липня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/3165/20

Номер провадження 22-ц/804/1755/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.

учасники справи :

позивач - Маріупольська міська рада

відповідачі - державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевич Р.В., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року головуючого судді Соловйова О.Л. зі складанням повного тексту судового рішення 15 квітня 2021 року по цивільній справі про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року Маріупольська міська рада звернулась до суду позовом до державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області Лясевича Р.В., ОСОБА_1 , в якому просила закрити розділ у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна №123 та припинити право власності №27328020.

В обґрунтування позовних вимог послалися на розгляд Жовтневим районним судом м. Маріуполя позову керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 про визнання незаконним та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до діючої, станом на 16 січня 2020 року, редакції ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та /або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Посилаючись на ч.7 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач зазначив, що закриття розділу Державного реєстру прав, допускається виключно у разі, якщо судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. Враховуючи стадію розгляду судом вищевказаної цивільної справи щодо незаконності та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, позивач зазначив про неможливість уточнення позовних вимог, тому, звернулися до суду з окремим позовом, оскільки навіть при задоволенні первинних позовних вимог, державний реєстратор буде позбавлений можливості внести зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року позов Маріупольської міської ради задоволено. Закрито розділ у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна №123 стосовно нежитлового приміщення площею 6,1 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_1 №27328020 об`єкт нерухомого майна, загальною площею 6,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 та Лясевича Р. В. на користь прокуратури Донецької області судовий збір в розмірі 2102 грн, в дольовому порядку по 1051 грн, з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що судом першої інстанції, в порушення ст.ст. 89,175,265 ЦПК України, при ухваленні рішення не враховано, що фактично позивачем подано позовну заяву, яка не містить опису обставин, підстав звернення позивача, обгрунтувань порушення прав позивача та необхідності задоволення викладених позовних вимог; рішення прийнято без встановлення обставин справи, без надання оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 , без встановлення факту порушення права позивача та змісту таких порушень, за відсутності доказів по справі.

Оскаржуване рішення суду базується виключно на тому, що незаконність рішення державного реєстратора Лясевич Р.В. та скасування права власності ОСОБА_1 встановлено судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року по справі №263/5988/19, яке набрало законної сили. Однак, ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 січня 2021 року по справі №263/5988/19 дію рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 по справі №263/5988/19 та постанови Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року було зупинено до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. Тобто, на час ухвалення оскаржуваного рішення, дія рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року по справі №263/5988/19 була зупинена. Судом першої інстанції не враховано вказаного зупинення та фактично встановлено обставини справи виключно на підставі зупиненого рішення суду, яке оскаржується у Верховному Суді.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки доводам відповідача, а саме, що підставою виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно є Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05 грудня 2012 року,яка є чинною, не скасованою та законною. Маріупольська міська рада не зверталась з позовом щодо скасування вказаної декларації до органу, який її видав - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, тому, на їх думку, позивачем обрано неправильний спосіб захисту заявлених порушених прав та інтересів.

До того ж, судом не враховано, що відповідач ОСОБА_1 з 27 травня 2004 року є фізичною особою-підприємцем, відомості про припинення ним підприємницької діяльності відсутні, нерухоме майно - нежитлова будівля, що є предметом спору, використовується ФОП ОСОБА_1 у господарській (комерційній) діяльності, тому, спір у даній справі, який виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, належить до справ, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року та ухвалою цього ж суду від 22 червня 2021 року справу призначено до розгляду на 29 червня 2021 року.

29 червня 2021 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ботман О.О. розгляд справи відкладено на 13 липня 2021 року о 12 год.00 хв.

12 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Ботман О.О. про зміну апеляційної скарги,в якій остання просила скасувати рішення суду першої інстанції від 15 квітня 2021 року та закрити провадження у даній справі.

13 липня 2021 року ухвалою Донецького апеляційного суду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ботман О.О. про зміну апеляційної скарги , яка подана поза межами строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради до державного реєстратора Війського-цивільної адміністрації міста Торецька донецької області Лясевича Р.В., ОСОБА_1 про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об*єкт нерухомого майна повернута скаржнику.

Розгляд справи відкладено на 21 липня 2021 року о 14 год.00 хв. для виклику учасників справи.

Учасники справи не скористалися правом надання відзиву на апеляційну скаргу,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Маріупольської міської ради Бастрига С.М. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Ботман О.О. не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 14 липня 2021 року телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм № 3.9-13 за №№ 2031,2032 та шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.240,242,243,250). Електронною поштою адвокатом Ботман О.О. надано заяву про можливість розгляду справи за їх відсутністю (а.с.244-245).

У судове засідання апеляційного суду державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевич Р.В. не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 14 липня 2021 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2030 та шляхом отримання судової повістки, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 241,243,251).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна № 160062559 від 19 березня 2019 року, право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , підставою реєстрації вказано: Рішення Державного реєстратора № 42368874 від 03 серпня 2018 року, що винесено на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДЦ 0, що видана 05 грудня 2012 року Інспекцією ДАБК у Донецькій області.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької обл. Лясевича Р.В. № 42368874 від 03 серпня 2018 року про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 6,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123.

Постановою Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2020 вказане рішення суду, залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 18 ЦПК України, ч. 7 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень »,виходив з того,що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 , що вказує на припинення речового права останнього на спірний об`єкт нерухомого майна, та оскільки закриття відповідного розділу в Державному реєстрі прав є похідним, позовні вимоги підлягають задоволенню .

Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі та поданим позивачем до суду першої інстанції, надано належну правову оцінку.

Протилежного, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем ОСОБА_1 доведено не було.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст.14 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень « у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що у квітні 2019 року заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1, діючи в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області, звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р. В., про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна площею 6,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено без належних правових підстав та з порушенням встановленого законом порядку вчинення реєстраційних дій. Зокрема, щодо зазначеної будівлі відповідачем ОСОБА_1 не отримувалось Декларації про готовність об`єкта як новозбудованого нерухомого майна до експлуатації, що відповідно до приписів законодавства виключає можливість проведення реєстрації на нього права власності.

Також документи, на підставі яких державний реєстратор Лясевич Р. В. проводив реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, відповідними установами не виносились, а саме: Маріупольська міська рада ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва і обслуговування нежитлової будівлі у АДРЕСА_1 не виділяла, рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 09 березня 2012 року № 257-ІІ «Про надання нової поштової адреси», надане як доказ правомірності будівництва, не приймалось, тому посилання на них при вчиненні реєстраційних дій слід вважати використанням підроблених документів.

Факт використання підроблених документів та вчинення незаконних реєстраційних дій є предметом розслідування за кримінальним провадженням, досудове слідство за яким триває.

Посилаючись на наведене, заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р. В. від 03 серпня 2018 року № 42368874,

на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна площею 6,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року по цивільній справі № 263/5988/19 , залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р. В. від 03 серпня 2018 року № 42368874 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю за адресою:

АДРЕСА_1 . Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 123. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що декларація, на підставі якої було проведено державну реєстрацію права власності щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , компетентним органом - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області не реєструвалась, під час проведення реєстрації права власності ОСОБА_1 подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, тобто у відповідача були відсутні законні підстави для набуття у власність вказаної вище будівлі та, відповідно, для державної реєстрації права власності на цю будівлю. Вважаючи позовні вимоги щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 6,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , похідними від вимог про визнання рішення державного реєстратора незаконним та його скасування, суд вважав, що вони також підлягають задоволенню. Суди виходили з того, що керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 1 при зверненні до суду з позовом діяв в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради для вжиття заходів на відновлення порушеного встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями комунальної власності, які належать громаді.

Як вбачається, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 ,подану адвокатом Ботман О.О. залишено без задоволення,рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року залишено без змін,поновлено дію рішень суду першої та апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та ненадання правової оцінки доводам відповідача, неправильно обраного позивачем способу захисту порушеного права ,чинності та законності Декларації про готовність об*єкта до експлуатації ДЦ 0 від 05 грудня 2012 року ,порушення предметної юрисдикції спору відхиляються судом апеляційної інстанції,оскільки вказаним доводам була надана оцінка під час розгляду цивільної справи № 263/5988/19.

Порушень норм процесуального права,які б могли призвести до неправильного вирішення справи,апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Таким чином,апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 27 липня 2021 року.

Судді: