Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/739/20

Провадження № 2/126/70/2021

"08" липня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Олійник І. В.,

за участі позивача ОСОБА_1

предсавника позивача, адвоката Плахотнюк Т.С.

представника відповідача, адвоката Ткач І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні її права належного користування колодязем, забов`язавши відповідачку припинити експлуатацію діючої вигрібної ями, розташованої в її господарстві, а також стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати.

Поданий нею позов обгрунтовує тим. що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,0737 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У вказаному будинку. вона разом зі сім`єю проживає з 1985 року. По сусідству з нею, проживає відповідач по справі. ОСОБА_2 в будинку, розміщеному в АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що без її відома ОСОБА_2 , провела в своєму будинку каналізаційний відвід та викопала вигрібну яму, для стоку нечистот на своїй присадибній ділянці, впритул до межової лінії, неподалік її колодязя, який знаходиться на її присадибній ділянці та використовується для потреб її сім`ї.

Відведення каналізаційних стоків в безпосередній близькості до колодязя позивачки впливає на якість води і є перешкодою для його використання.

ОСОБА_1 , також вказує, що неодноразово зверталася до позивачки з проханням, щодо припинення експлуатації діючої вигрібної ями, однак остання на її звернення не реагує, внаслідок чого починаючи з 2012 року, вона зверталася з заявами про порушення ОСОБА_2 її доцільного користування власним майном до Флоринської сільської ради, Бершадської райдержадміністрації та Бершадської санітарно-епідеміологічної станції, були створені комісії, проводилися неодноразові перевірки, якими було встановлено, що відстань від центру вигрібної ями до центру колодязя становить 11 м., що є порушенням п.2.22 Наказу №145 від 17.03.2011 року МОЗ України "Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць і рекомендовано ОСОБА_2 , припинити експлуатацію діючої вигрібної ями, а питання відведення каналізаційних стоків виконати з дотриманням норм чинного законодавства.

Однак, ОСОБА_2 , продовжує використання вигрібної ями, ігноруючи рекомендації та вказівки комісій, внаслідок чого, ОСОБА_1 , змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Дана позовна заява надійшла до суду 31.03.2020 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області, ОСОБА_3 ..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 01.04.2020 року, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 21.01.2021 року, було задоволено заяву представника відповідача, адвоката Ткач І.І. про відвід судді Губко В.І., в розгляді позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями дана цивільна справа була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області Хмель Р.В..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 21.01.2021 року, суддею Хмель Р.В., справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 30.03.2021 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні поданий нею позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник позивача, адвокат Плахотнюк Т.С., також підтримала позов в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, проте її представник, адвокат Ткач І.І., в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення та доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, врахувавши, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку. розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності від 02.06.1988 року, видано виконавчим комітетом Флоринської сільської ради народних депутатів. (а.с.24)

З долученого до матеріалів справи Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №016665, вданого на підставі рішення Флоринської сільської ради, 29 сесії, 5 скликання. від 10.07.2009 року, вбачається, що ОСОБА_1 , є власницею земельної ділянки. розташованої в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0737, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.18)

Також, позивачем надано технічний паспорт на будинок, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_1 , де власником будинку зазначена ОСОБА_1 та який містить схему розташувань будівель та споруд, що підтверджується копією зазначеного технічного паспорту (а.с. 19-22)

ОСОБА_1 , звертаючи з даним позовом до суду стверджує, що ОСОБА_2 , яка проживає з нею по сусідству, провела в своєму будинку. впритул до межевої лінії, неподалік її колодязя, вигрібну яму для стоку нечистот, внаслідок чого, вона починаючи з 2012 року зверталася в державні органи, з метою їх реагування на порушення її права користування земельною ділянок, в підтвердження чого надала наступні документи.

Так, згідно припису від 21.05.2012 року №845, вбачається, що головним державним санітарним лікарем Бершадського району, ОСОБА_5 , було доведено до відома голови Флоринської сільської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про те, що фахівцями Бершадської рай СЕС, в присутності депутата сільської ради, ОСОБА_7 , члена комісії, ОСОБА_8 , а також в присутності, безпосередньо голови сільської ради, ОСОБА_6 та заявниці, ОСОБА_1 , від 04.05.2012 року. викладені у її зверненні обставини не підтвердилися та станом на 21.05.2012 року, обладнана вигрібна яма, яка розташована на відстані 8 м. від джерела водопостачання не функціонуюча. Також, у приписі вказано, що згідно п.3.31 ДБН 360-92** від 13.10.2008 року. "Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень", яма на вигріб повинна бути розташована, не менше 20 м. від джерела водопостачання 9колодязя), обов`язково враховуючи напрямок ухилу ділянки. Враховуючи наявні порушення в приписі зазначено про необхідність не використання існуючої ями для рідких нечистот та відвести її на відстань. не менше 20 м від джерела водопостачання (колодязя) ОСОБА_1 .. Про виконано роботу повідомити санспіслужбу, в термін до 21.06.2012 року.

Згідно акту комісії від 20.04.2012 року, в складі депутата Флоринської сільської ради Сімоника О.М., спеціаліста 1 категорії по юридичних питаннях Флоринської сільської ради, ОСОБА_8 спеціаліста 1 категорії по земельних питаннях. ОСОБА_9 , згідно заяви ОСОБА_1 , було проведено огляд господарства ОСОБА_2 , за адресою, АДРЕСА_1 та встановлено, що яма, в якій знаходяться криничні круги, діаметром 1 м80 см., в кількості трьох штук. Відстань від ями до межі становить 2 м., до криниці ОСОБА_1 , 8 метрів, до криниці ОСОБА_2 , становить 13м 40см.

Згідно довідки №235 від 08.11.2018 року, вбачається, що сільським головою Флоринської сільської ради. повідомлено ОСОБА_1 , про те, що він немає повноважень щодо контролю за дотриманням санітраних норм, а тому в разі порушення її прав, рекомендовано звернутися до суду.

З долученої до матеріалів справи відповіді на звернення позивачки до першого заступника голови Вінницької облдержадміністрації за вих. №8726109 від 13.11.2018 року вбачається, що головою районної державної адміністрації. ОСОБА_10 , також було рекомендовано звернутися до суду або правоохоронних органів з метою усунення перешкод у користування належним ОСОБА_1 майном.

Відповідно до довідки №200 від 26.09.2009 року, вбачається, що ОСОБА_1 , повторно звернулася до сільського голови, з метою прийняття мір до ОСОБА_2 , щодо розташування каналізаційних мереж близько до її криниці, на що повторно отримала відповідь, звернутися з даним питанням до суду.

Крім дослідження письмових доказів, за клопотанням представника відповідача. адвоката Ткач І.І., було допитано свідків.

Свідок. ОСОБА_11 , в судовому засідання показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мають дві суміжні земельні ділянки, розміром 6 та 7 соток. Щодо виникнення між ними суперечностей з приводу побудови ОСОБА_2 ,. вигрібної ями вказала, що ОСОБА_1 , неодноразово зверталася до Флоринської сільської ради з зверненням аби сільська рада прийняла міри щодо використання ОСОБА_2 спорудженої вигрібної ями. Також зазначила, що комісією було оглянуто домоволодіння і позивачки і відповідачки та за результатами проведення обстеження, встановлено порушення побудови вигрібної ями та рекомендовано її не використовувати.

Свідок ОСОБА_6 , надав суду покази, в яких вказав, що дійсно до нього, як голови Флоринської сільської ради неодноразово зверталася ОСОБА_1 , із зверненнями, щодо прийняття мір до ОСОБА_2 яка на належній їй ділянці побудувала вигрібну яму з порушенням відстані до її криниці. Також, зазначив, що комісією було проведено обстеження земельних ділянок та безпосередньо самої вигрібної ями та встановлено порушення забудови вигрібної ями. Проте, ОСОБА_6 , в своїх показах відмітив, що ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 , коли споруджувала криницю і вигрібну яму не зверталися до сільської ради за отримання дозволу чи рекомендацій, а тому вплинути на дані обставини сільська рада не може.

Вирішуючи справу, в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 1 статті 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

За приписами ч. 1 ст. 270 Цивільного кодексу України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на недоторканість особистого сімейного життя.

Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до п.а) ч. 1ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища`кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.10та ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів`влаштування вигрібних ям, дворових туалетів та сміттєзбірників відносяться до елементів благоустрою.

Контроль у сфері благоустрою населених пунктів згідно ч.1ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів`здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Відповідно до пункту 1.1.1 частини 1.1 розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 р. № 145, вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною.

Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється (частина 2.21. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць).

Згідно з пунктом 2.22. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Відповідно до вимог п.п.3.25а*, затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92" - відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

За даними таблиці 3.2а* відстань майданчика для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника від питного колодязя має становити не менше 20м.

Пунктом 3.26 ДБН 360-92** встановлено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках.

Вказаним вище вимогам спірна господарська споруда не відповідає, про що свідчать матеріали справи, а саме акт комісійного розгляду звернення. Під час перевірки було підтверджено факт влаштування вигрібної ями, який розміщений від колодязя ОСОБА_1 на відстані 8 м, що є порушенням вимог п.3.25а ДБН Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затвердженихнаказом МОЗ України №145 від 17.03.2011 року. За результатами проведеного обстеження ОСОБА_2 рекомендовано не здійснювати експлуатацію вигрібної ями.

Невідповідність встановлення вигрібної ями нормам законодавства може спричинити шкоду внаслідок можливого забруднення питної води у колодязі позивача. Водночас, сам факт порушення вимог санітарного законодавства при спорудженні септика-вигребу об`єктивно вказує про наявність перешкод позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та порушення його права на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права кожного на життя охороняється законом. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Так, у п.77 справи «Дземюк проти України» Європейський суд з прав людини вказав: як Суд зазначав у низці своїх рішень, скарги за статтею 8 Конвенції подавалися у різних випадках, коли висловлювалося занепокоєння щодо довкілля (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), заява № 55723/00, п. 68, ECHR 2005-IV). Проте для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня, щоб скарги підпадали під дію статті 8 Конвенції (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі «Лопес Остра проти Іспанії» (Lopez Ostra v. Spain), п. 51, Series А № 303-С, та вищенаведене рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), пп. 69-70). Тому для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що достатньо негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя (див. рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Іван Атанасов проти Болгарії» (Ivan Atanasov v. Bulgaria), заява № 12853/03, п. 66). У зв`язку з цим Суд у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Дубецька та інші проти України» ((Dubetska and Others v. Ukraine), заява № 30499/03, пп. 110 та 113) встановив, що забруднення води є одним з чинників, які впливають на стан здоров`я заявників, а отже - на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя.

Таким чином суд вважає, що факт порушення права позивача на користування власною криницею є доведеним, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Суд відхиляє твердження сторони відповідача про відсутність підстав вважати, що використання вигрібної ями може впливати на якість води у криниці позивачки, оскільки сам факт зведення спірної споруди без дотримання встановлених законодавством України відповідних норм з урахуванням фактичних обставин справи вказує на порушення прав позивачки.

В судовому засіданні представник відповідача, неодноразово вказувала, що розмір земельної ділянки відповідачки, не дозволяє побудову вигрібної ями в іншому місці, проте належними та допустимими доказами вказані обставини не було підтверджено, зокрема не надано технічний паспорт на належній ОСОБА_2 будинок.

Аргументи представника відповідача про те, що колодязь позивачки є самочинно спорудженою конструкцією та незначиться у наданому нею технічному паспорті, судом не приймається, так як дозвільні документи для його спорудження не потрібні та чинним законодавством не передбачені.

Разом з тим, ухвалючи дане рішення, суд приймає до уваги покази свідків, які в судовому засіданні надали покази, в яких підтвердили, що ОСОБА_2 , було побудовано вигрібну яму з порушеннями та те, що комісією їй було рекомендовано не використовувати її за призначенням.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше, (ст.104 ЗК України).

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 з метою захисту свого права неодноразово зверталася до відповідачки та органів місцевого самоврядування, однак її право не було захищено в адекватний встановлений законодавством спосіб та рекомендовано звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно дост.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.6Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7, спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно достатей 103 - 109 ЗКі в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Отже, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту в межах заявлених вимог шляхом зобов`язання відповідачки не експлатувати зведену вигрібну яму, яка нею була побудована без додерження вимог чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання про понесені позивачем судові витрати, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц провадження № 61-15441св19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн. представником позивача - адвокатом Плахотнюк Т.С. подано:

-витяг з договору про надання професійної правової допомоги №10 від 26 березня 2020 року;

-копію ордеру серії ВН № 044088 виданого на підставі договору про надання правової допомоги №10 від 26 березня 2020 року;

- квитанцію №10 від 26 березня 2020 року на суму 3500 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 26 березня 2020 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони, та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до задоволення та стягнення з відповідачки на користь позивачки судових витрат в розмірі 3 500 гривень.

Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути понесені останньою та документально підтвердженні судові витрати, що становлять 840 грн. 80 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 81-82, 141, 263, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , усунути перешкоди у здійсненні належного користування позивачкою ОСОБА_1 колодязем, шляхом припинення експлуатації діючої вигрібної ями, розташованої в її господарстві за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. (три тисячі п`ятсот грн.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити, що згідно пункту 3розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року №731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , 1952 року народження, жителька АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.07.2021 року.

Суддя Р. В. Хмель