КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4038/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І.,-

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Просила: стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути аліменти з ОСОБА_2 на корсить дружини ОСОБА_1 у розмірі однієї шостої з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - трирічного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивачка має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та життєві цінності.

Домовленості та згоди щодо розміру та порядку оплати аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь та на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25 листопада 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Проведено розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду законне та обґрунтоване, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для зміни судового рішення та є надуманими.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача будуть необхідними та достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив із положень ст. 84 СК України.

При визначенні розміру аліментів, судом взято до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, не має інших утриманців та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Висновки суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Проте з висновком суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання позивача погодитись не можна.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося. Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Домовленості та згоди щодо розміру та порядку оплати аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Враховуючи, що відповідач нікому аліменти не сплачує, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, відповідач має дохід, достатній для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із положень ст. 84 СК України, принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, позивачка просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач працездатного віку, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріали справи не містять.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач регулярно перераховує на рахунок позивача кошти на утримання дитини, а також передає готівкові кошти няні для харчування дитини, купівлі ліків та необхідних речей, що підтверджується випискою з рахунку відповідача та розписками няні ОСОБА_4 , колегія суддів не приймає, оскільки пред`явлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання дитини, а добровільні витрати, здійснені відповідачем, не знімають з батька обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини.

Посилання на те, що протягом часу спільного проживання позивач завжди перебувала на повному утриманні відповідача, матеріали справи не містять доказів того, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене не спростовує висновків суду про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували, відтак підстави для стягнення аліментів на утримання позивача як дружини відсутні.

Протилежний висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу за складання апеляційної скарги у розмірі 4 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти судових витрат.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_2 надано: договір про надання правової допомоги від 14 грудня 2020 року; довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 ; додаток 1 до договору про надання правової допомоги; акт наданих послуг від 13 січня 2021 року за договором про надання правової допомоги; рахунок за надані послуги від 13 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, відсутність судових засідань в апеляційному суді, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_2 витрати за складання апеляційної скарги є завищеними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 600 грн 00 коп.

Крім того, ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн 20 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 30 грудня 2020 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

В іншій частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь та на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25 листопада 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 грн 00 коп.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 березня 2021 року.

Суддя-доповіда Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко