ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м. Чернівці

справа № 723/1819/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою адвоката Яківчика Андрія Івановича, який діє від імені ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі про стягнення боргу, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 червня 2021 року (головуючий у 1 інстанції Бужора В.Т.),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року адвокат Яківчик Андрій Іванович, який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по справі про стягнення боргу.

Посилався на те, що в провадженні Сторожинецького районного суду Чернівецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01.06.2021 року заяву задоволено, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області, паспорт серії НОМЕР_1 , в тому числі на автомобіль «Dacia Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2016, який на праві спільної власності подружжя належить ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять її скасувати як таку, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в забезпеченні позову.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/712/21

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що вона являється власником автомобіля марки «Dacia Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_2 оскільки він був придбаний за власні кошти її матері ОСОБА_4 , який вона розмитнила і зареєструвала на своє ім`я. 08 грудня 2020 року відповідно до договору позики №081220-1 вона отримала від ОСОБА_5 106395,45 гривень. Виконання договору позики забезпечується договором застави транспортного засобу від 08.12.2020 року.

Зазначає, що у лютому 2021 року в час її відсутності, її чоловіком було отримано в борг від ОСОБА_6 4000 євро, які він використав для власних потреб, а вірніше програв в ігрових автоматах.

Крім того, вказує, що суд може накласти арешт чи заборонити провадити певні дії лише щодо майна, яке належить відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб. Накладаючи арешт на рухоме і не рухоме майно ОСОБА_3 , суд не з`ясував, яке саме майно належить йому на праві власності. В матеріалах справи взагалі відсутні докази, щодо власності на автомобіль та на кого він зареєстрований, а тому суд дійшов до помилкового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 , він зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати.

Посилається на те, що суд накладаючи арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , не з`ясував яке саме майно належить на праві власності відповідачеві, яка його орієнтована вартість, чи не порушене право про співмірність. При цьому накладення арешту на все майно відповідача без конкретної вказівки цього майна унеможливлює виконання цієї ухвали в цілому.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Однак накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно яке йому належить на праві власності є не співмірним заявленим вимогам та таким, що не враховує інтереси скаржника. Оскаржувана ухвала про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не лише не містить умови для їх застосування, але й не відповідає змістовній меті застосування цих засобів: забезпечення виконання потенційно можливого рішення, яким позовні вимоги позивача будуть задоволені.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 посилається на те, що накладення арешту на автомобіль є правильним способом забезпечення позову, співмірним із ціною позову та відповідає цивільному законодавству.

Зазначає, що апеляційні скарги є необґрунтованими, недоведеними а викладені у них вимоги надуманими та такими, що не відповідають передбаченим законодавством способами захисту цивільного права та інтересу.

Просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання рішення по справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із прохальної частини заяви про забезпечення позову заявник просить накласти арешт, на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , в тому числі і на автомобіль марки «DACIA SANDERO», 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 на праві спільної власності подружжя.

Однак із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , що наклавши арешт на транспортний засіб, який належить їй на праві власності, призведе до порушення її прав, оскільки наявність спору з ОСОБА_1 згідно матеріалів справи не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що задовольняючи заяву позивача про накладення арешту на рухоме майно, а саме, автомобіль марки «DACIA SANDERO», 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , суд першої інстанції не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Прохання заявника накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , без конкретизації такого майна та зазначення його вартості не дає можливості перевірити суду співмірність такого забезпечення позовним вимогам, з якими заявник звернувся до суду.

Крім того, заявник в обґрунтування заяви зазначає, що забезпечення позову не дозволить намаганню відповідача будь-яким чином відчужити своє майно з метою уникнути виконання рішення суду. Разом з тим, заявником не зазначено обставин, які б свідчили про намагання відповідача відчужити своє майно, як і не зазначено доказів на їх підтвердження.

Також колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 , щодо відсутності у оскаржуваній ухвалі конкретизації майна, на яке слід накласти арешт, що свідчить про не вмотивованість ухвали суду в частині арешту майна, оскільки накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача не є співмірними заявленим позивачкою вимогам, та не враховує інтереси боржника.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційних скарг, оскільки заходи забезпечення позову вжиті судом без належного з`ясування всіх обставин справи та є передчасними, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були допущені порушення норм права, ухвала суду про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області, паспорт серії НОМЕР_1 , в тому числі на автомобіль «Dacia Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2016, який на праві спільної власності подружжя належить ОСОБА_3 , підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 червня 2021 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Яківчик Андрій Іванович забезпеченні позову, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 06 липня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк