РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/2995/17

Провадження № 22-ц/4815/728/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С. С.,

суддів: Боймиструк С. В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

заінтересована особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_3 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року (постановлену у складі судді Мички І. М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 березня 2015 року за взаємною домовленістю позивач надав ОСОБА_2 3000,00 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 . Договір мав бути укладеним до 01 січня 2017 року, що підтверджується копією розписки, яка наявна у матеріалах справи. Зазначає, що неодноразово звертався до боржника з проханням надати правовстановлюючі документи на приміщення гаража або повернути гроші. Відповідач не заперечував щодо надання документів для укладення договору купівлі-продажу, однак не повернув їх.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 77400,00 гривень.

13 жовтня 2017 року до суду надійшла спільна заява ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі за умови, що ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 належне йому на праві приватної власності приміщення гаража АДРЕСА_2 . У свою чергу ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 77400,00 гривень.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вказаною ухвалою суду порушено його законні права та інтереси щодо спірного майна приміщення гаража АДРЕСА_2 , оскільки зазначене майно ніколи не перебувало у приватній власності ОСОБА_2 .

Затверджуючи мирову угоду, суд не переконався чи належить приміщення гаража на праві власності відповідачу, адже у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували даний факт.

Наголошує, що лише він має законне право на оформлення власності на спірний гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою голови ОСББ "Затишне" В. Берещука від 24 лютого 2016 року та технічним паспортом на гараж № НОМЕР_1 за вказаною адресою від 08 лютого 2016 року.

У березні 2021 року він звернувся до державного реєстратора для реєстрації права власності на спірне майно, однак йому було відмовлено, так як право власності за вказаним об`єктом нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав за іншим суб`єктом.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

У поданому відзиві відповідач просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Підставою для цього слугувало те, що 08 березня 2015 року за взаємною домовленістю позивач надав ОСОБА_2 3000,00 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 . Договір мав бути укладеним до 01 січня 2017 року, що підтверджується копією розписки, яка наявна у матеріалах справи. Позивач неодноразово звертався до боржника з проханням надати правовстановлюючі документи на приміщення гаража або повернути гроші. Останній не заперечував щодо надання документів для укладення договору купівлі-продажу, однак не повертав їх, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 77400,00 гривень.

13 жовтня 2017 року до суду надійшла спільна заява ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі за умови, що ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 належне йому на праві приватної власності приміщення гаража АДРЕСА_2 . У свою чергу ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 77400,00 гривень. Того ж дня укладена мирова угода між сторонами спору була затверджена ухвалою суду, а провадження у справі закрито.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення сторонами мирової угоди, яка була затверджена оскаржуваною ухвалою суду, у матеріалах справи були відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б свідчили про те, що спірне приміщення гаража АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Разом з цим, ОСОБА_3 надав копію технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 за вказаною адресою, який виготовлено 08 лютого 2016 року. Також з довідки голови ОСББ "Затишне" від 24 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 повністю сплатив пайові внески по будівництву гаража, який знаходить за адресою АДРЕСА_1 і має право на оформлення права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України лише власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду та фактично визнаючи право власності на спірний гараж за ОСОБА_1 , не з`ясував на якій правовій підставі сторони уклали мирову угоду.

Зокрема, місцевим судом не було встановлено чи наділений ОСОБА_2 правом власності на спірний об`єкт нерухомості, оскільки сторонами у справі не надано жодних доказів про наявність у відповідача будь-яких майнових прав на гараж № НОМЕР_1 , який знаходить за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 207 ЦПК України. Визнавши право власності на гараж за позивачем, суд вийшов за межі предмета спору, оскільки предметом даного спору не були вимоги про визнання права власності та фактично порушив майнові права іншої особи ОСОБА_3 , який не був залучений до розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, враховуючи спірну природу виникнення майнових прав на гараж № НОМЕР_1 , який знаходить за адресою АДРЕСА_1 , оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 379, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 29 липня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.