Справа № 463/905/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1120/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 березня 2013 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» допустив зіткнення із автомобілем «Peugeot», та постановою суду був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Станом на дату вчинення правопорушення відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За заявою власника автомобіля «Peugeot» МТСБУ 18 липня 2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 23 247,12 грн. без урахування ПДВ за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 875,40 грн.

Таким чином, позивачем виконано покладений обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 17 677,50 грн. (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 50 коп.)

В решті в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати в розмірі 1 009,83 грн. (одна тисяча дев`ять гривень 83 коп.)

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 271,45 грн. (двісті сімдесят одна гривня 45 коп.).

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що на підтвердження розміру матеріальної шкоди та заявленої до стягнення суми позивачем надано Висновок № 73 Огляду та дослідження колісного транспортного засобу від 21 березня 2013 року, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 23 247,12 грн.

Звертає увагу на те, що зазначений Висновок складений без урахування того, що транспортний засіб третьої особи на момент ДТП вже мав ушкодження, які не мали відношення до ДТП, у вчиненні якої визнано винним відповідача.

Зазначає, що позивачем не було виконано ухвали суду про витребування доказів.

Стверджує, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення Висновок експерта від 22 січня 2020 року, однак експертом не було враховано, що транспортний засіб, крім ушкоджених лівого крила та заднього лівого ліхтаря, мав також ушкодження заднього бамперу, який до ДТП підлягав заміні.

Таким чином, зазначає, що до розрахованої вартості відновлювального ремонту транспортного засобу безпідставно включено вартість заднього бамперу та його заміни, ушкодженого до ДТП 05 березня 2013 року, тобто не визначено реальної дійсної вартості відновлювального ремонту пошкоджень, які отримано у зв`язку із ДТП 05 березня 2013 року.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

24 червня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просить розгляд апеляційної скарги здійснити з повідомленням учасників справи та відкласти розгляд справи.

Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів вважає, що таке не підлягає до задоволення.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якій ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України є підставою для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зазначеному клопотанні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 не наводить жодних доводів на підтвердження свого клопотання, тому у задоволенні такого належить відмовити.

Щодо відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24 червня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 29 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 05 березня 2013 року о 12 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Личаківська-Черемшини у м. Львові, порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 25 березня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КпАП України.

Частина 2 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 не була застрахована, що не заперечується сторонами.

Цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1943945 з терміном дії з 29 грудня 2012 року до 28 грудня 2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи, за заявою власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 , останньому Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачено страхове відшкодування в розмірі 23 247,12 грн. згідно звіту № 73 з визначення розміру збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу від 25 березня 2013 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 .

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пункт 22.1 ст. 22 вказаного закону регламентує, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 вказаного закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач сплатив регламентну виплату потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчинені якої був відповідач у справі, а тому до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача в межах сум регламентної виплати.

З висновку експерта №19/13/1-60/СЕ/19 від 22 січня 2020 року вбачається, що ринкова вартість КТЗ «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 , в технічному справному стані до ДТП, станом на 05 березня 2013 року, може складати 74 638,49 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля станом на дату ДТП, яка сталася 05 березня 2013 року, може складати 30 861,87 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, яка сталася 05 березня 2013 року, що може складати 17 677,50 грн.

Відповідно до п.2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року за №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ.

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п.8.3 вказаної вище Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення з відповідача підлягає вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а саме в розмірі 17 667,5 грн., як визначено Висновком експерта від 22 січня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності помилкових розрахунків у Висновку експерта від 22 січня 2020 року не спростовують самого висновку з огляду на те, що відповідачем не подавалось власного розрахунку сум відшкодування шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.