ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2817/21 Справа № 182/6470/20 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Першотравневська сільська рада Нікопольського району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року, яка ухвалена суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополь Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту ухвали суду матеріали справи не містять,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Першотравневська сільська рада Нікопольського району про встановлення факту постійного проживання.

Роз`яснено заявнику право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає про те, що суд, в порушення вимог ч.ч. 3,5 ст. 36 ЦПК України, не заявив собі самовідвід.

Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців після померлого ОСОБА_3 , не перевірив чи впливатиме на їх права та обов`язки рішення суду про встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем, тому дійшов передчасного висновку про наявність спору про право.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 в листопаді 2020 року звернулась з заявою про встановлення факту постійного проживання, в якій просила суд встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Першотравневська сільська рада Нікопольського району про встановлення факту постійного проживання, суд першої інстанції керувався ч. 4 ст. 315 ЦПК України та виходив із того, що встановлення факту у даній заяві пов`язується з наступним вирішенням спору про право щодо спадкування нерухомого майна

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 статті 3 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України,спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України,суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з вимогами ч. 4 ст.315 ЦПК України,суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем до майна померлого чоловіка ОСОБА_3 , пропустила передбачений законом строк для прийняття спадщини. На час відкриття спадщини зареєстроване місце проживання заявника не співпадало з зареєстрованим місцем проживання її чоловіка.

Однак, суд першої інстанції не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив коло спадкоємців після померлого ОСОБА_3 , не перевірив, чи впливатиме на їх права та обов`язки рішення суду про встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем та відсутності інших осіб, які проживали разом з нею на момент відкриття спадщини, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про право.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення вимог ч.ч. 3,5 ст. 36 ЦПК України не заявив собі самовідвід, з огляду на наступне.

Статтями 36-37 ЦПК України визначено перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Згідно статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 ЦПК України встановлено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Натомість, апелянтом не наведено в апеляційній скарзі підстав приватного інтересу судді під час розгляду цієї справи, крім того заявнику законом надано право заявляти відводи, тобто ОСОБА_1 мала можливість заявити суду відвід з підстав, встановлених у статті 36 ЦПК України, однак своїм правом не скористались.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було передчасно постановлено оскаржувану ухвалу, з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України, а апеляційна скарга представника заявника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Першотравневська сільська рада Нікопольського району про встановлення факту постійного проживання направити до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: