ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8093/21 Справа № 192/346/18 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

27 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Солонянська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та договору про розподіл спадкового майна недійсними, стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювався та змінювався, до ОСОБА_3 , третя особа Солонянська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та договору про розподіл спадкового майна недійсними, стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, 30 червня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

Разом з апеляційною скаргою, позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку розміром 5,0073 га, що знаходиться на території Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 вересня 2006 року, видане державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4078.

Заява мотивована тим, що відповідач може незаконно відчужити вказане нерухоме майно. Такі дії відповідача на думку позивачів можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Розглянувши заяву та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 вбачається, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Однак, як убачається із поданої заяви, з урахуванням матеріалів справи, заявники не навели правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надали документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Оскільки заява про забезпечення позову та її додатки не містять переконливих доказів, з яких можна зробити безспірний висновок про те, що відповідач під час розгляду справи в суді має намір відчужити майно, на яке позивачі просять накласти арешт, тому заява про забезпечення позову не містить належного переконливого обґрунтування про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому підстави для забезпечення зазначеного позову відсутні.

У додатках до заяви про забезпечення позову позивачами не долучено доказів, які б свідчили що відповідач має намір на відчуження нерухомого майна.

Тому, відсутність у заяві про забезпечення позову та її додатках обставин та доказів, які дають підстави та можливість визначити співмірність заявленого виду забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами в забезпеченні позову, що також свідчать про безпідставність та необґрунтованість їх заяви про забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів враховує, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Ураховуючи викладене, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні, але заявники не позбавлені можливості на повторне звернення до суду з належно оформленою заявою про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко