Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/531/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Рішко Г.І., секретар судового засідання - Стрижак О.М., за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради Берегівського району, директора закладу дошкільної освіти «Веселка» Сотмарі Андреї Тиберіївни про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Виноградівської районної ради, директора закладу дошкільної освіти «Веселка» Сотмарі А.Т. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

06.05.2021 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну найменування співвідповідача Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Виноградівської районної ради на Вилоцький заклад дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради, оскільки згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.04.2021 року селищна рада стала засновником Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка».

Уточнені позовні вимоги мотивовано тим, що згідно наказу №95-к від 20.11.2019 р. «Про призначення на посаду вихователя ОСОБА_1 » позивачка була призначена на посаду вихователя за строковим трудовим договором на час відпустки ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дати фактичного виходу на роботу ОСОБА_5 з 16.10.2021 р., працювати на 0.9 ст. з неповним педагогічним навантаженням з 02.12.2019 р. в зв`язку із виробничою необхідністю. ОСОБА_5 вийшла на роботу на початку лютого 2020 року. Після її виходу на роботу позивачку не звільнили, вона залишилась працювати в іншій групі. Тоді відповідачем було видано наказ від 03.02.2020 р. №20к «Про продовження трудового договору» за яким з позивачкою було продовжено строковий трудовий договір з 03.02.2020 р. по 31.05.2020 р. Наказом від 31.05.2020 р. №38к «Про продовження трудового договору» було вчергове продовжено строковий трудовий договір з 01.06.2020 р. по 31.12.2020 р. Наказом від 03.09.2020 р. №67-к «Про довантаження ОСОБА_1 » позивачку довантажено на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. з 07.09.2020 р. по 31.12.2020 р. 31.12.2020 року позивачці було видано трудову книжку із записом про звільнення з роботи у зв`язку із закінченням терміну трудового договору, п. 2 ст.36 КЗпП України. Підставою звільнення у трудовій книжці був зазначений наказ №89-к від 31.12.2020 р. Копію наказу про звільнення у день звільнення позивачці вручено не було. Копію цього наказу та інші, зазначені вище накази, вона отримала у відповідь на подану 27.01.2021 року заяву. Вважає, що звільнення з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства та прямо пов`язано з її громадською діяльністю як депутата Вилоцької селищної ради. Просить визнати строковий трудовий договір таким, що продовжений на невизначений строк, поновити її на роботі та стягнути з відповідача Вилоцького закладу дошкільної освіти "Веселка" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2021 р. по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого повністю погоджується з тим, що з 02.12.2019 року, згідно наказу №95-к від 20.11.2019 року «Про призначення на посаду вихователя ОСОБА_1 » позивачка була призначена на посаду вихователя за строковим трудовим договором на час відпустки ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку до дати фактичного виходу на роботу ОСОБА_5 , з 16.10.2021 року. У подальшому строковий трудовий договір було продовжено наказами від 03.02.2020 року №20к , від 31.05.2020 року №38. Разом з тим, просить врахувати той факт, що наказом від 03.09.2020 року №67к «Про довантаження ОСОБА_1 » позивачку довантажено на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. з 07.09.2020 року саме по 31.12.2020 року, оскільки, як обґрунтовувала позивачка при написанні згоди про довантаження на вказаний термін, у неї є пропозиції іншої роботи, тому вона не впевнена, що зможе продовжити працювати вихователем у ЗДО «Веселка» після закінчення строкового договору та з початку 2021 року. Не погоджується з твердженням позивачки, що строковий трудовий договір є продовженим на невизначений строк, оскільки у даному випадку присутній випадок передбачений ч.2 ст.23 КЗпП України так як був врахований інтерес ОСОБА_1 на укладення строкового трудового договору саме до 31.12.2020 року, про що було вказано вище. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду Касаційного цивільного суду по справі № 572/966/18 від 03 лютого 2021 року вважає, що звільнивши Позивача у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, діяла у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства, а позивачкою не доведено порушення нею вимог законодавства під час її звільнення. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, згідно якої викладені у відзиві обставини заперечує, посилання у відзиві на позовну заяву на факт: «позивач обґрунтувала при написанні згоди про довантаження на вказаний термін, у неї є пропозиції іншої роботи того, тому вона не впевнена, що зможе продовжити працювати вихователем у З ДО «Веселка» після закінчення строкового договору та з початку 2021 р. » - не грунтуються на будь-яких доказах. У заяві від 03.09.2020 р., на яку посилається відповідач, позивачка надавала згоду на довантаження на 0,1 ставки, так як це була зміна істотних умов праці. Інтерпретування відповідачем у відзиві в частині «Висновки» про те, що ним був врахований саме інтерес ОСОБА_1 на укладення строкового трудового договору саме до 31.12.2020 р. не відповідає обставинам справи та не підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак застосування до виниклих правовідносин випадку, передбаченого ч.2 ст.23 КЗпП України, є некоректним та надуманим, як і не підлягає до застосування у виниклих правовідносинах позиція відображена в постанові Верховного Суду по справі №572/966/18.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог та додатково пояснила, що у кінці листопада 2019 року її прийняли на роботу у Вилоцький заклад дошкільної освіти «Веселка» на посаду вихователя на умовах строкового трудового договору на період перебування у відпустці по догляду за дитиною вихователя ОСОБА_5 . Проте, коли 03.02.2020 року ОСОБА_5 перервавши відпустку вийшла на роботу, її не звільнили із займаної посади, а сказали іти працювати у іншу групу. Тому вона вважала, що продовжує працювати на невизначений строк. Коли була прийнята на роботу, здобувала освіту вихователя і про це було відомо директору дитячого садка. Про існування наказів про продовження строку трудового договору їй відомо не було, оскільки з даними наказами її ніхто не ознайомлював. Своє звільнення вважає незаконним та просить поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що звільнення позивачки із роботи вважає таким, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки після закінчення дії строкового трудового договору- настання події, що прямо була застережена в такому фактичний вихід на роботу ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивачку не звільнено із займаної посади. Посилаючись на положення ч.1 ст.39-1 КЗпП України просить визнати продовженим на невизначений строк строковий трудовий договір, укладений згідно наказу від 20.11.2019 року № 95-к, поновити позивачку на посаді вихователя Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» та стягнути з відповідача Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу, згідно поданого розрахунку, у розмірі 32 392,05 грн.

Відповідач ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги не визнала з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, вважала, що звільнення позивачки з роботи проведено відповідно до закону, оскільки позивачці було відомо про строковість трудового договору. Накази про продовження строку дії трудового договору вона доводила до відома позивачки, але не ознайомила її під підпис.

Представник відповідача Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» адвокат Стасюк Ю.П. суду пояснив, що вимоги позивачки не визнає, оскільки позивачка не має педагогічної освіти, приймаючи її на роботу було прийнято рішення, погоджене в усній формі з районним відділом освіти Виноградівської районної ради, у зв`язку з необхідністю зайняття вакантної посади та відсутністю інших осіб, які висловили бажання зайняти відповідну посаду. Вважає, що КЗпП України не містить заборон щодо продовження строку трудового договору, навіть у разі переукладання строкового трудового договору, якщо він переукладався на підставі ч. 2 ст. 23 КЗпП України, він не стає безстроковим. В даному випадку з позивачкою укладався саме строковий трудовий договір, оскільки цього вимагає ЗУ «Про освіту», а продовження строкового трудового договору відповідало інтересам позивачки.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У ст. 5-1 КЗпП України зазначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Ст. 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 2 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на пiдставi цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до п.18 постанови, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) i перевіряти їх відповідність законові.

За загальним правилом трудовий договір повинен укладатися на невизначений строк.

Строковий трудовий договір відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України укладається лише у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Характер майбутньої роботи в цьому випадку означає, що робота не може бути постійною, а є такою, що виконується протягом певного строку.

Закінчення строку трудового договору тягне його припинення. В останній день роботи працівника має бути видано наказ про його звільнення.

Судом встановлено, що згідно наказу директора закладу дошкільної освіти (Ясла-Садок) «Веселка» Вилоцької селищної ради від 20.11.2019 року № 95-к «Про призначення на посаду вихователя ОСОБА_1 » позивачку ОСОБА_1 призначено на посаду вихователя за строковим трудовим договором на час відпустки ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дати фактичного виходу на роботу ОСОБА_5 з 16.10.2021 р., працювати на 0.9 ст. з неповним педагогічним навантаженням з 02.12.2019 р. в зв`язку із виробничою необхідністю.

Вказане призначення також підтверджується записом в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , на сторінці 4 під №5.

Умовою для закічнення дії строкового трудового договору сторанами визначено фактичний вихід на роботу ОСОБА_5 .

Згідно поданої заяви та виданого наказу по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 03.02.2020 року за № 16к, надано дозвіл основному працівнику ОСОБА_5 приступити до роботи на посаду вихователя з 03.02.2020 року.

Таким чином у зв`язку з виходом на роботу основного працівника, позивачка підлягала звільненню з роботи у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Однак, як встановлено в судовому засіданні та визнано відповідачем ОСОБА_3 , як директором Вилоцького закладу дошкільної освіти, 03.02.2020 року позивачку не було звільнено з роботи, а запропоновано працювати у іншій групі, де на той час була вакантна посада.

Згідно ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Таким чином, оскільки 03.02.2020 року позивачка продовжила виконувати свою роботу на посаді вихователя Вилоцькому ЗДО «Веселка», укладений з нею строковий трудовий договір від 02.12.2019 року, у відповідності до положень ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України вважається продовженим на невизначений строк.

Строковий трудовий договір вважається переукладеним з дати прийняття працівника на роботу, що вказана у відповідному наказі, виданому на підставі укладеного наступного строкового трудового договору. При цьому проміжок часу між датою звільнення працівника за попереднім строковим договором і датою прийняття на роботу за новим строковим трудовим договором не має суттєвого значення.

У Галузевій угоді між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України рекомендовано органам управління освітою, зареєстрованій Міністерством соціальної політики за №16 від 01.6.2018 р., керівникам закладів та установ освіти обмежити укладення строкових договорів з працівниками з мотивації необхідності його випробування (п. 5.3.7.), а також зазначено, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП, вважати такими, що укладені на невизначений строк (п. 5.3.9.).

Згідно ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, трудові договори, переукладені один чи кілька разів, за винятком випадків, передбаченихч. 2 ст. 23 КЗпП, вважаються укладеними на невизначений строк.

У роз`ясненнях, наданих в абзаці третьому п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказується: оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) зазначено, що трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Як вбачається з матеріалів справи, дія строкового трудового договору укладеного з позивачкою ОСОБА_1 , оформленого наказом директора закладу дошкільної освіти «Веселка» від 20.11.2019 року № 95-к продовжувалася декілька разів.

До закінчення строку дії цього договору та у зв`язку з виходом на роботу основного працівника, наказом по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 03.02.2020 року № 20к, строк дії трудового договору з позивачкою ОСОБА_1 було продовжено по 31 травня 2020 року.

В наступному дія трудового договору продовжена згідно наказу по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 31.05.2020 року №38к «Про продовження трудового договору» на період з 01.06.2020 року по 31.12.2020 року працювати на 0,8 ставки.

Наказом від 03.09.2020 р. №67-к «Про довантаження ОСОБА_1 », встановлено донантаження для позивачки на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. з 07.09.2020 року по 31.12.2020 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки дія строкового трудового договору укладеного з позивачкою ОСОБА_1 згідно наказу від 20.11.2019 року № 95-к продовжувалася декілька разів, то згідно ст. 39-1 КЗпП України, цей договір вважається продовженим на невизначений строк.

При цьому письмову згоду на продовження дії строкового трудового договору від позивачки відібрано не було.

Згідно заяви від 03.09.2020 року позивачка надала письмову згоду на донавантаження на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. з 07.09.2020 року по 31.12.2020 року.

У зв`язку з цим, наказ відповідача від 03.09.2020 року №67-к «Про довантаження ОСОБА_1 » суд не може розцінювати як укладений з позивачкою строковий трудовий договір.

Наказом по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 31.12.2020 року № 89-к «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачку ОСОБА_1 , вихователя, звільнено із займаної посади з 31 грудня 2020 року у зв`язку із закінченням трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Як підставу для видачі наказу вказано наказ про призначення № 95-к від 20.11.2019 року по Вилоцькому ЗДО «Веселка».

Однак суд прийшов до переконання, що зазначений наказ № 95-к про призначення позивачки на посаду з 03.02.2020 року вичерпав свою правову природу як строковий трудовий договір і його дія вважається продовженою на невизначений строк.

За таких встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до переконання, що звільнення позивачки з роботи за п.2 ст.36 КЗпП України проведено без законної підстави, всупереч вимогам трудового законодавства України і позивачку слід поновити на роботі на займаній посаді.

За змістом статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

За останні два місяці, що передували звільненню позивачки з роботи відповідно до Довідки про доходи, виданої Комунальною установою «Центр з обслуговування закладів освіти Виноградівської міськоїх ради» за №01-07/257 від 22.03.2021 року, позивачці ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за листопад 2020 року в розмірі 4811,40 грн, за грудень 2020 року в розмірі 6776,06 грн , що разом становить 11587,46 грн.

В листопаді 2020 року число відпрацьованих робочих днів становило - 22, у грудні - 22. Разом в листопаді та грудні 2020 року було відпрацьовано 44 робочі дні.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 263,35 грн за один робочий день ( 11587,46 грн / 44 робочі дні).

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки становитиме 32392,05 грн ( 263,35 грн/день х 123 робочі дні (01.01.2021 року наступний робочий день від дня звільнення 05.07.2021 року день постановлення рішення). Дана сума підлягає стягненню з відповідача Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради на користь позивачки.

Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи докази у справі, суд приймає рішення про задоволення уточнених позовних вимог.

На підставі п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 908 грн, від оплати якого позивачка звільнена, підлягає стягненню з відповідача Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 793,73 грн ( (4811,40 грн + 6776,06 грн) / 2).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 223, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на роботі на посаді вихователя Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради Берегівського району.

Стягнути з Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2021 року по день ухвалення рішення про поновлення на роботі 05.07.2021 року, у розмірі 32 392,05 грн (тридцять дві тисячі триста дев`яносто дві гривні 05 копійок).

Стягнути з Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради () Берегівського району на користь держави 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 793,73 грн (п`ять тисяч сімсот дев`яносто три гривні 73 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 08.07.2021 року.

ГоловуючийГ. І. Рішко