КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/11050/19

провадження номер: 22-ц/824/6671/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2020 року у складі судді Ярмоли О.Я., у справі за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації, про виселення та стягнення заборгованості за орендну плату,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський» (далі - СВК «Розаліївський») звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 06 квітня 2020 року, просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла; стягнути з ОСОБА_1 борг по орендній платі в розмірі 6 200 грн 00 коп., втрати від інфляційних процесів в сумі 1770 грн 46 коп. та 3% річних в розмірі 480 грн 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СВК «Розаліївський»є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебуваючи у трудових відносинах з позивачем, 23 грудня 2000 року уклали договір оренди житлового приміщення, яким є вказаний вище будинок. Однією з умов проживання в даному будинку було те, що робітник має працювати у позивача. Вказував, що у жовтні 2005 року ОСОБА_1 , а у жовтні 2009 року - ОСОБА_2 , звільнилися з кооперативу за власним бажанням, однак у порушення умов договору вони будинок не звільнили. Крім того, 01 лютого 2015 року позивачем із ОСОБА_1 було укладено ще один договір оренди, за умовами якого останній надано в строкове платне користування будинок АДРЕСА_1 на період з 01 лютого 2015 року по 31 грудня 2017 року. Листами від 22 лютого 2018 року, 05 липня 2018 року та 11 червня 2019 року позивачем повідомлено відповідачів про необхідність звільнити орендований будинок, у зв`язку з тим, що вони не перебувають у трудових відносинах із СВК «Розаліївський» та наявністю заборгованості за орендну плату з 01 січня 2017 року. Проте відповідачі вимоги власника будинку не виконують.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації.

Повторним заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2020 року позов СВК «Розаліївський» задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без надання іншого житла з будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СВК «Розаліївський» заборгованість по орендній платі 6 200 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 770 грн 46 коп. та 3 % річних в розмірі 480 грн 54 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подали апеляційну скаргу, у якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов СВК «Розаліївський» залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом справа розглядалася без участі відповідачів, унаслідок чого порушено їх права на подання зустрічного позову та доказів для спростування позовних вимог. Зазначивши у рішенні, що судом проведено заочний розгляд справи, у його резолютивній частині, зазначено про загальний порядок оскарження рішення, чим порушено права відповідачів на оскарження заочного рішення. Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано чи є позивач правонаступником колгоспу імені Кірова, яким чином будинок АДРЕСА_1 передано на баланс від колгоспу імені Кірова на баланс СВК «Розаліївський», чи зареєстровано право власності на вказаний будинок за позивачем. Зазначають, що судом належним чином не повідомлено усіх відповідачів щодо цивільного провадження про їх виселення без надання іншого житлового приміщення і матеріали справи не містять всіх належних процесуальних документів щодо їх повідомлення та виклик у судове засідання. Ухваливши рішення про виселення усіх відповідачів, суд стягнув заборгованість по орендній платі тільки з відповідача ОСОБА_1 , не обґрунтувавши вказані дії, хоча судові витрати суд розподілив між усіма відповідачами. Також указують, що позов пред`явлено до неналежного відповідача ОСОБА_2 , так як дійсне прізвище відповідача - ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник СВК «Розаліївський» - адвокат Стеценко О.Л. зазначає, що відповідачі були обізнані про тривалий час розгляду даної справи, оскільки ОСОБА_1 подавалась заява про перегляд заочного рішення, яке було ухвалено в даній справі 22 січня 2020 року. Право власності позивача на будинок АДРЕСА_1 підтверджується наявним у матеріалах справи договором купівлі-продажу вказаного будинку, укладеного між ОСОБА_6 та колгоспом імені Кірова та відповідно до довідки від 17 вересня 2019 року знаходиться на балансі СВК «Розаліївський». Крім того, право позивача на вказаний будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Про день та час розгляду справи відповідачі неодноразово повідомлялися судом за зареєстрованою адресою проживання рекомендованими листами, а також викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому вони повідомлені про день та час розгляду справи належним чином. Вказує, що судом правомірно стягнуто орендну плату лише з ОСОБА_1 , оскільки договір оренди житлового приміщення від 01 лютого 2015 року було укладено саме з нею і саме вона взяла на себе зобов`язання щодо виконання його умов. Вказує про наявність помилки у зазначенні по-батькові ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою Розаліївською сільською радою №02-21-99 від 18 березня 2020 року.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 серпня 1996 року, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. в реєстрі за №1-4171, ОСОБА_6 продав, а колгосп імені Кірова купив житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Згідно з реєстровим написом вказаний будинок зареєстрований в Білоцерківському МБТІ за колгоспом імені Кірова в серпні 1996 року (а.с.51-52, 133-134, т.1).

Відповідно до довідки від 17 вересня 2019 року № 59 житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі СВК «Розаліївський» (а.с.12, 132, т.1).

23 грудня 2000 року між СВК «Розаліївський» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір, який був затверджений рішенням правління СВК «Розаліївський» (протокол №30 від 23 грудня 2000 року), відповідно до якого позивач надає жилий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 для мешкання робітникам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11, 128, т. 1).

Згідно з п.2.3 цього договору, робітник зобов`язується сплачувати позивачу квартплату згідно рішення правління та діючих норм.

Відповідно до п. 2.4 договору, робітник та його дружина зобов`язуються відпрацювати в СВК «Розаліївський» по п`ятнадцять років кожний, при умові виробітку встановленого мінімуму вихододнів.

Згідно з п. 2.5 договору, після того як робітник та його дружина відпрацює в СВК «Розаліївський» 15 років, господарство зобов`язується передати у власність робітника жилий будинок з надвірними будівлями без оплати.

У п. 2.7 договору вказано, що якщо робітники покинуть роботу в господарстві до 15 років, то вони зобов`язані покинути займаний будинок.

Відповідно до довідки від 10 вересня 2019 року №54, ОСОБА_1 працювала в СВК «Розаліївський» з грудня 2000 року по 22 жовтня 2005 року (а.с.13, 135, т.1).

Згідно з копією наказу №86/1 від 01 жовтня 2009 року ОСОБА_2 , оператора цеху для приготування кормів, з 01 жовтня 2009 року звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.136, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2015 року позивач уклав з ОСОБА_1 ще один договір оренди житлового приміщення №0102134, за умовами якого ОСОБА_1 надано в строкове платне користування будинок АДРЕСА_1 на період з 01 лютого 2015 року по 31 грудня 2017 року (а.с.55-57, 129-131, т.1).

СВК «Розаліївський» листами від 22 січня 2018 року, 05 липня 2018 року та 11 червня 2019 року попередив відповідача про необхідність звільнити орендований будинок, у зв`язку з не перебуванням в трудових відносинах з СВК «Розаліївський» та у зв`язку із наявною заборгованістю по орендній платі (а.с.14-16,137-139, т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, СВК «Розаліївський» зазначав, що на даний час відповідачі в даному будинку не проживають, в трудових відносинах з позивачем не перебувають, продовжують користуватися будинком, зберігаючи там свої речі, хоча з 2018 року фактично змінили місце проживання. З січня 2017 року орендна плата не сплачується, хоча договір діяв до 31 грудня 2017 року. У зв`язку з несплатою орендної плати за користування будинком в період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 6 200 грн 00 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що термін дії договору найму жилого приміщення закінчився 31 грудня 2017 року, відповідачі не працюють в СВК «Розаліївський» та не пропрацювали в ньому 15 років, унаслідок чого підлягають виселенню з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 орендної плати за проживання у орендованому житловому будинку з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2019 року утворилася заборгованість перед СВК «Розаліївський» в сумі 6200 грн 00 коп., яка підлягає стягненню із інфляційним втратами в сумі 1770 грн 46 коп. та 3% річних в розмірі 480 грн 54 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута судом без участі відповідачів, судом проведено заочний розгляд справи, а у резолютивній частині рішення, зазначено про загальний порядок оскарження рішення, чим порушено права відповідачів на оскарження заочного рішення, а також те, що судом не повідомлено належним чином всіх відповідачів щодо цивільного провадження про їх виселення без надання іншого житлового приміщення, як необґрунтовані, з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою від 04 березня 2020 року суд першої інстанції скасував заочне рішення у даній справі, ухвалене ним 22 січня 2020 року та призначив справу до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 09 квітня 2020 року, у якому ухвалою суду прийняв до розгляду уточнену позовну заяву СВК «Розаліївський» (а.с.103-104, 146-147, т.1).

Копія ухвали суду першої інстанції про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви СВК «Розаліївський» із зазначенням дати наступного підготовчого засідання на 13 травня 2020 року була отримана всіма відповідачами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.149,150, т.1).

В подальшому підготовчі засідання з різних причин відкладалися на 22 червня 2020 року та 26 серпня 2020 року, про що всі відповідачі були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.166-170, 186-190, т.1).

26 серпня 2020 року суд першої інстанції закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи на 28 вересня 2020 року, про що постановив відповідну ухвалу, копію якої отримала відповідач ОСОБА_1 03 вересня 2020 року (а.с.199, т.1).

28 вересня 2020 року в судове засідання відповідачі не з`явились, внаслідок чого його перенесено на 28 жовтня 2020 року для повторного виклику відповідачів, які відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України викликались до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.210-212, т.1).

Відповідно до довідки №02-14-105 від 01 жовтня 2020 року, виданої Розаліївською сільською радою, відповідачі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають (а.с.216, т.1).

28 жовтня 2020 року, у зв`язку з неявкою відповідачів, розгляд справи відкладено судом на 25 листопада 2020 року. Судом першої інстанції направлено відповідачам судові повістки та здійснено виклик відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.222-226, 227-229, т.1).

Судові повістки, направлені судом першої інстанції на адресу відповідачів: АДРЕСА_1 , про виклик в судове засідання, призначене на 25 листопада 2020 року, були повернуті на адресу суду з відміткою пошти «адресат не проживає» (а.с.231, т.1).

Частиною 1 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подавали відзив. Доказів того, що позивач заперечував проти ухвалення заочного рішення матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції, ухваливши в даній справі 25 листопада 2020 року заочне рішення, діяв з дотриманням норм процесуального права.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 288 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У даній справі, судом першої інстанції ухвалено повторне заочне рішення, а тому роз`яснивши сторонам право його оскаржити в загальному порядку, суд діяв у відповідності до ч.3 ст.288 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не з`ясував чи є позивач правонаступником колгоспу імені Кірова, яким чином будинок АДРЕСА_1 передано на баланс від колгоспу імені Кірова на баланс СВК «Розаліївський», чи зареєстровано право власності на вказаний будинок за позивачем, є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме: договором купівлі-продажу житлового будинку від 21 серпня 1996 року, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. в реєстрі за №1-4171 та довідкою від 17 вересня 2019 року № 59 (а.с.12,51-52, т.1).

При цьому факт реєстрації за позивачем права власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 серпня 1996 рокупідтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Досліджуючи питання щодо правомірності стягнення заборгованості по орендній платі лише з відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів вважає законним висновок суду першої інстанції про її стягнення лише з останньої, оскільки відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01 лютого 2015 року саме з ОСОБА_1 його було укладено позивачем і саме ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо виконання його умов.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ні суму орендної плати, ні нарахування інфляції та 3 % річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідачі не оспорюють.

Та обставина, що судом першої інстанції в рішенні невірно зазначено по-батькові відповідача, а саме: замість ОСОБА_2 зазначено ОСОБА_2 , на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливає та не є безумовною підставою до його скасування, оскільки факт укладення саме з ним договору оренди від 23 гружня 2000 року та проживання в будинку АДРЕСА_1 він не оспорює. Вказана обставина може бути усунута шляхом виправлення описки в судовому рішенні відповідно до вимог ст. 269 ЦПК України за ініціативою суду або за заявою учасників справи.

Інших доводів щодо незаконності судового рішення, ухваленого в даній справі, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши апеляційну скаргу відповідачів в межах її доводів згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність рішення суду, ухваленого в даній справі, підстави до скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 -залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: