Дата документу 20.07.2021
Справа № 501/1259/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

20 липня 2021 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого-судді - Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання - Кочкіній О.В.,

справа № 501/1259/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ Одеської області цивільну справу за

позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9,

до

відповідача: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

третя особа: Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К., місцезнаходження: АДРЕСА_3

предмет та підстави позову: про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року,

учасники справи не з`явились,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В:

І. виклад позиції позивача та відповідачів.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» (позивач) звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0059/74/53764, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 63 510 (шістдесят три тисячі п`ятсот десять) доларів США 00 центів, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір застави майнових прав, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався в строк повернути Банку кредит у розмірі 63 510 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірах, строки, а також неустойку передбачену Кредитним договором.

Відповідно до умов п.1.2. Договору застави в забезпечення виконання за Кредитним договором Заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу майнові права за Договором №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року, укладеним між Заставодавцем та Дочірнім підприємством «Жилбуд».

Предметом Договору №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року є будівництво квартири АДРЕСА_4 , яка має бути збудована Підприємством та перейде у власність Заставодавця після вводу до експлуатації (п.1.4 Договору застави).

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив по справі, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначив, що договір з банком укладав від 19.05.2006 року та на момент укладання договору застави майнові права на об`єкт інвестування ОСОБА_1 відповідно договору про відступлення права вимоги від 16.05.2006 року вже не належали, вони належали відповідачу ОСОБА_2 .. Також вказав, що за текстом договору застави від 19.05.2006 року не включено умов про те, що майнові права, які заставляються нікому не передані, не відступлені в заставі іншого банку не перебувають, тому відповідач ОСОБА_1 передав банку (позивачу) майнові права, які йому вже не належали. Просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю (т. 2 а.с. 40а).

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив по справі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначила, що 16.05.2006 року між нею, ОСОБА_1 та ДП «Жилстрой» ОАО «ОДСК» укладено трьохсторонній договір про відступлення права вимоги на квартиру (адреса: АДРЕСА_4 , в подальшому змінено на кв. 54 по вул. Парусній ) правопорушень з боку ОСОБА_2 не було, вимоги позивача просить визнати безпідставними та відмовити в задоволенні позову (т.2 а.с. 41-43).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача Зарецький І.Г. в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив вимоги задовольнити (т. 2 а.с. 136).

Відповідач ОСОБА_1 був сповіщений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов, заперечував (т.2 а.с. 40а).

Відповідач ОСОБА_2 сповіщалась належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив на позов, заперечувала, надала заяву про розгляд справи без її участі (т.2 а.с. 110).

Третя особа приватний нотаріус Слаєва Р.К. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (т.1 а.с. 88, т.2 а.с. 48-49, 69, 77).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справ.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.04.2019 року було задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт (т.1 а.с. 76).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської областівід 02.05.2019 року було відкрито провадження по справі в загальному порядку (т. 1 а.с. 77).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської областівід 11.05.2021 року було задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 30).

28.08.2019 року на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.04.2019 року відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу про скасування зазначеної ухвали (т. 1 а.с. 93-95).

17.12.2019 року постановою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.04.2019 року про забезпечення позову скасовано та справу направлено для продовження розгляду(т. 1 а.с. 150-157).

06.04.2020 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області продовжено розгляд справи (т. 1 а.с. 176).

30.06.2020 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 2 а.с. 35).

11.02.2021 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області в задоволенні заяви представника позивача про винесення окремої ухвали відмовлено (т.2 а.с. 112).

11.02.2021 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області в задоволенні заяви представника позивача про проведення відеоконференції відмовлено (т.2 а.с. 120).

29.06.2021 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської областізакрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (т. 2 а.с. 133).

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

Судом встановлено, що 19.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0059/74/53764, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 63 510 (шістдесят три тисячі п`ятсот десять) доларів США 00 центів, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором (т.1 а.с. 5-10, 26-45).

Свої зобов`язання по Договору позивач виконав, а Відповідач всупереч вимогам умовам Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, згідно відомостей з особового рахунку № НОМЕР_1 вказано про передачу ОСОБА_1 , кошти в розмірі 63510,00 доларів США (т. 1 а.с. 46).

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір застави майнових прав від 19.05.2006 року, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався в строк повернути Банку кредит у розмірі 63 510 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірах, строки, а також неустойку передбачену Кредитним договором (т.1 а.с. 11-12).

Відповідно до умов п.1.2. Договору застави в забезпечення виконання за Кредитним договором Заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу майнові права за Договором №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року, укладеним між Заставодавцем та Дочірнім підприємством «Жилбуд» (т.1 а.с. 13, 47-49).

Предметом Договору №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року є будівництво квартири АДРЕСА_4 , яка має бути збудована Підприємством та перейде у власність Заставодавця після вводу до експлуатації (п.1.4 Договору застави) (т.1 а.с. 50-54).

V. Оцінка Суду.

Щодо вимог про визнання предметом іпотеки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави.

Згідно із положенням статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Відповідно до п.6.3. Договору застави заставодавець зобов`язався протягом 10 днів з дати здачі квартири в експлуатацію та оформленням правовстановчих документів на неї укласти договір іпотеки на вищезазначену квартиру, що буде збудована згідно договору№86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року.

Відповідно до інформації з довідки ОК «ЖБК» «Новий» Банку стало відомо, що будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_4 (адреса новозбудованої будівлі АДРЕСА_2 ) вже введено в експлуатацію та квартира належить ОСОБА_1 (Копія довідки ОК «ЖБК» є в матеріалах справи). На виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал- соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в

Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» на сьогоднішній день адреса будівлі становить АДРЕСА_2 .

Проте, ОСОБА_1 до теперішнього часу не надав Банку документи для оформлення змін до Договору застави та реєстрації обтяжень предмету застави, як це передбачено законодавством. У зв`язку з вказаними діями, Заставодержатель позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, так як порушуючи Договір застави та чинне законодавство ОСОБА_1 не уклав Додаткової угоди до Договору застави щодо передачі в заставу банку збудованої нерухомості, майнові права на яку є предметом застави.

Як слідує з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком.

Одночасно з тим, положеннями ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави.

На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положенням ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №181330202 від 17.09.2019 р. Банку стало відомо, що 05.06.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено запис про право власності на майно боржника, а саме: АДРЕСА_2 , було відчужене ОСОБА_4 шляхом видачі нового технічного паспорту, серія та номер 22454, виданий 23.11.2010 р., КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області та на підставі акту приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 11.04.2019р., видавник ОК «ЖБК» «Новий» та ОСОБА_4 (т.2 а.с. 106-109)

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5 від 30.03.2012 р.) зазначив (п. 40), що якщо предметом іпотеки є об`єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва.

Відповідно до наданих Позивачем та витребуваних документів вбачається доведеним факт трансформації майнових прав на незбудовану нерухомість у повноцінний об`єкт нерухомості.

Відтак суд приходить до висновку про можливість визнати нерухомість - квартиру АДРЕСА_2 предметом іпотекою.

Щодо захисту порушених прав Позивача.

Відповідно до умов п. 5.5 п. 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, Кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а Позичальник зобов`язався достроково, на вимогу Кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами Банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором.

Відповідно до Заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від15.05.2013 року за цивільною справою №2/489/985/13 позов Банку задоволено, а саме: стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 60 828 доларів США 20 центів, що еквівалентно 486 199 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості по кредиту - 55 278,72 доларів США (еквівалентно 441 842, 81 грн.), заборгованість по відсоткам - 3 697,27 доларів США (еквівалентно 29751,14 грн.), пеня - 1 852,21 доларів США (еквівалентно 14 804, 71 грн.) та судові витрати у сумі по 1609,50 грн. (Копія Заочного рішення суду від 15.05.2013 року з Єдиного державного реєстру судових рішень є в матеріалах справи) (т. а.с. 55-56).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так з боку Відповідача ОСОБА_1 вбачається порушення умов Кредитного договору № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року.

Враховуючи те, що Позичальник не виконав Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2013 року та вимоги Банку щодо врегулювання кредитної заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного в Україні законодавства, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, так як станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на: 16.01.2019 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором не погашена та складає 445 634 доларів США 74 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 12 552 108 грн. 61 коп.:

? Заборгованість за кредитом у розмірі - 55 278 доларів США 72 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 557 025 грн. 15 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 10 028 доларів США 92 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 282 482 грн. 67 коп.;

? Заборгованість за відсотками у розмірі - 47 603 доларів США 85 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 340 848 грн. 55 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 47 584 доларів США 54 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 340 304 грн. 65 коп.;

? Розрахована пеня - 9 654 234 грн. 91 коп.

Таким чином, незважаючи на те, що позовні вимоги Банку було задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2013 року по цивільній справі №2/489/985/13 фактично не може бути виконано, оскільки вищезазначена нерухомість, а саме: квартира АДРЕСА_2 , незаконно було відчужено громадянці України ОСОБА_4 після ухвалення рішення по справі №2/489/985/13, а отже з цього вбачається, що ОСОБА_1 , відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно ОСОБА_4 був обізнаний про вищезазначене судове рішення та про стягнення з нього заборгованості, яка виникла за Кредитним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовільнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Відповідно до п.4.5 Договору застави Заставодержателем може бути звернене стягнення на предмет застави у разі несплати Заставодавцем двох чергових платежів (суми кредиту та/або відсотків по ньому) згідно Кредитного договору або в разі, якщо Заставодавець, в момент настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором, забезпечених заставою, не виконує в повному обсязі.

Згідно п.4.6 Договору застави сторони досягли згоди, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, у разі невиконання заставодавцем будь-яких умов кредитного договору №014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року.

Таким чином, застава як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому зазначено, що способам захисту цивільних прав та обов`язків може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 07.02.2019 року зазначено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Позивачем не конкретизовано вимогу про стягнення з відповідачів сплаченого судового збору.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне захистити порушені права Позивача шляхом звернення на майно, що слід вважати предметом іпотеки та частково задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 352 ЦПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року - задовольнити частково.

Визнати майно - квартиру АДРЕСА_2 предметом іпотеки.

Звернути стягнення на майно - квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року у сумі 445 634 доларів США 74 центи - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки проведеної в межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» ()витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 842,00 грн.(три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського

міського суду Одеської області Смирнов В