ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року

м.Харків

справа № 638/2254/18

провадження № 22-ц/818/1419/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Кругова С.С., Тичкова О.Ю.,

за участі секретаря Пузікової Ю.С.

учасники справи -

позивач за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_2

Треті особи у справі Служба у справах дітей Шевченківського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2017 року, постановлене суддею Штих Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом , у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2016 року.

Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу постійно проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, і саме вона займається його вихованням та розвитком.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу переїхав до Сполучених Штатів Америки.

Зазначала, що відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ухиляється, не цікавиться його життям, не відвідує його, матеріальної допомоги не надає. Незважаючи на її неодноразові звернення до відповідача щодо його участі у вихованні дитини, він не вживає заходів щодо забезпечення дитині достатнього рівня життя, всебічного виховання та розвитку, захисту його законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини.

Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив: зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити такі способи його участі у спілкуванні з сином: систематичні побачення батька з дитиною без участі матері та без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі, до баби та діда, у такі дні щотижня: кожної середи після шкільних занять до 20-00 год., з урахуванням розкладу позашкільних занять ОСОБА_3 ; у першу та третю суботу кожного місяця з 11-00 год. до 20-00 год.; у другу та четверту суботу кожного місяця з 11-00 год. суботи до 18-00 год. неділі (у літній період часу - до 19-00 год.) з ночівлею за місцем проживання/перебування батька з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та її особистого бажання та можливістю виїзду для відпочинку за межі міста; право забирати сина з дому/школи/позашкільних занять/закладів охорони здоров`я та відвозити сина до школи/позашкільних занять/закладів охорони здоров`я/додому особисто у будь-який день тижня; побачення в інші дні тижня за попередньою домовленістю сторін з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та її особистого бажання; необмежене спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , особисто засобами зв`язку: телефонного, поштового, електронного та іншого, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; спільний відпочинок ОСОБА_3 з батьком 14 днів на рік (у тому числі, за кордоном) без супроводу матері; спільне проведення половини зимових, весняних, осінніх канікул дитини разом з батьком за місцем проживання/ перебування батька з можливістю виїзду за межі м. Харкова без супроводу матері та її попередньої згоди; право спільного проведення родинних свят батька (днів народження батька та його близьких родичів (баби, діда тощо), інших родинних свят) без супроводу матері та її попередньої згоди; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином, то такий день син проводить з батьком; або святковий день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такий день син проводить з батьком за узгодженням сторін; право бути негайно поінформованим ОСОБА_1 про будь-які можливі зміни місця проживання/перебування дитини (до настання таких змін), стану його здоров`я, розкладу позашкільних занять тощо.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та відповідачка є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Зазначав, що восени 2017 року він тимчасово виїхав за кордон до Сполучених Штатів Америки. Протягом року декілька разів приїздив до України для того, щоб побачитися з сином, перешкод у спілкуванні з яким на той час не мав. Повернувшись до України у листопаді 2018 року він дізнався про заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року про позбавлення його батьківських прав. За його заявою про перегляд заочного рішення наведене судове рішення скасововано.

ОСОБА_1 не надає йому можливості побачитися з сином, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не відповідає на усні звернення та телефонні дзвінки, ігнорує спільне обговорення його навчання, виховання, стану здоров`я, оздоровлення та відпочинку, чим порушує його права як батька.

Зазначає, що він готовий і прагне брати участь у житті та вихованні сина, що сприятиме належному здійсненню прав дитини та повністю відповідає її інтересам, однак відповідачка безпідставно перешкоджає йому спілкуватися з сином, просив позов задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що наявні ознак свідомого нехтування батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина. Його намагання щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином вже після ухвалення судового рішення не свідчать про його добровільне бажання виконувати батьківські обов`язки або змінити ставлення до виховання сина. Також, суд не знайшов підстав для задоволення позову ОСОБА_5 щодо спілкування та участі батька у вихованні дитини.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 квітня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2016 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу постійно проживає з матір`ю.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_6 , складеного спеціалістами Служби у справах дітей по Київському району 18 квітня 2018 року, дитина мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 , а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , для дитини створені належні умови.

За інформацією з характеристики з місця проживання ОСОБА_1 від 31 травня 2017 року, складеної її сусідами, вона розлучена, самостійно займається вихованням сина, утримує родину, батька дитини ОСОБА_2 з жовтня 2016 року не бачили.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 наданої Комунальним дошкільним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок № 140) Харківської міської ради, дитина виховується в неповній сім`ї, вихованням займається мати дитини, яка приводить та забирає сина з закладу, відвідує свята, батьківські збори, систематично цікавиться успіхами сина, надає необхідну допомогу вихователям; батько протягом року не з`являвся.

Згідно відповіді Спеціалізованої економіко-правової школи 1-3 ступенів з поглибленим вивченням іноземної мови Приватного вищого навчального закладу Харківський гуманітарний університет «Народна українська академія» від 18 квітня 2018 року, в якому у 1-Б класі навчався ОСОБА_3 , батько дитини не звертався до класного керівника щодо питань успішності навчання свого сина протягом 2017-2018 навчального року, не відвідував дитячі заходи та батьківські збори у школі, не приводив і не забирав дитину зі школи протягом 2017-2018 навчального року.

За відомостями з відповіді Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» від 17 квітня 2018 року № 560, в якому з народження перебуває на обліку ОСОБА_3 , дитина перебуває під наглядом фахівців закладу охорони здоров`я, амбулаторні прийоми дільничного педіатра відвідує у супроводі матері, батько ОСОБА_2 до поліклініки щодо стану здоров`я дитини не звертався, при викликах дільничного педіатра додому присутнім не був.

Футбольний центр раннього розвитку «Футбік» надав характеристику ОСОБА_3 , який відвідує клуб з 21 березня 2016 року, згідно із якою його приводить до клубу мати ОСОБА_1 , яка уклала договір зі спортивним клубом та здійснює оплату, відвідує тренування сина та присутня на його атестаціях. Батько ОСОБА_5 приводив дитину тільки на початку його відвідувань футбольного клубу, був присутній на декількох тренуваннях спільно з матір`ю.

Згідно відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації від 12 липня 2018 року щодо перетинання ОСОБА_2 кордону, вбачається, що у 2017-2018 роках він неодноразово виїздив з України до Сполучених Штатів Америки, зокрема, 05 серпня 2017 року - з м. Нью-Йорк до м. Києва, 13 вересня 2017 року - з м. Києва до м. Ганновер, 01 грудня 2017 року повернувся з м. Нью-Йорк до м. Києва, 14 грудня 2017 року виїжджав з м. Києва до м. Нью-Йорк.

У 2017 році ОСОБА_2 був працевлашований у Сполучених Штатах Америки, що підтверджується карткою MSC.

З 23 листопада 2018 року по 31 січня 2019 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Прайд», обіймав посаду заступника генерального директора товариства, з 05 червня 2019 року знову працює в товаристві, що підтверджено відомостями з довідок товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Прайд» від 23 листопада 2018 року №23/11 та 31 травня 2019 року № 1905/31, відповіддю Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 02 липня 2019 року, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20 листопада 2019 року.

ОСОБА_1 з 07 лютого 2017 року працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Естейт-Менеджмент» на посаді директора. Її середньомісячна заробітна плата становить 12 000 грн.

Також, ОСОБА_1 є засновником (учасником) юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Зіта», попереднім засновником якого був ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 листопада 2018 року станом на 01 вересня 2017 року та 15 вересня 2017 року. ОСОБА_2 перебував засновником товариства з 15 червня 2011 року по 04 вересня 2017 року, дивіденди засновнику не нараховувались та не виплачувались у зв`язку з тим, що отриманий чистий прибуток направлявся на розвиток діяльності товариства.

Відповідно до довідки Обласного наркологічного диспансера від 21 грудня 2018 року ОСОБА_2 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває.

За інформацією з довідки Департаменту інформаційних технологій МВС України, ОСОБА_2 на території України станом на 18 грудня 2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.

Згідно інформації, наданої Шевченківським відділом поліції ГУНП в Харківській області з 16 липня 2019 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався, заяви щодо нього не надходили, зареєстровані не були, відомості щодо нього до ЄРДР відділом поліції не вносились, щодо судимості відомостей немає. З наданої ДОП СДОП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області характеристики ОСОБА_2 встановлено, що до кримінальної відповідальності він не притягувався, на будь-яких профілактичних обліках не перебував; щодо нього 07 травня 2015 року складено адміністративний протокол за ознаками статті 173 КУпАП та 04 грудня 2017 року зареєстрований матеріал як на власника спецзасобу ПМР № ХК 021143, оскільки термін дії дозволу на зброю сплив та не було можливості встановити місцезнаходження зброї.

Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради надав висновок від 27 квітня 2018 року № 267, згідно якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний висновок складено на підставі пояснень ОСОБА_1 , довідок дошкільного навчального закладу, школи, дитячого футбольного клубу, поліклініки. Батько дитини ОСОБА_2 був запрошений на засідання Комісії з питань захисту прав дитини, але не з`явився, доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19 липня 2019 року № 477 орган опіки та піклування вважає за недоцільне встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку вказано, що на час розгляду даного питання Комісією з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 не надано жодних документів, передбачених чинним законодавством, необхідних при розгляді питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини.

У березні та квітні 2019 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_1 з листами, у яких просив надати йому можливість зустрітися з сином та повідомити банківські реквізити для перерахування коштів на матеріальне забезпечення дитини. У листі від 18 квітня 2019 року зазначав про неможливість зв`язатися з сином за телефоном та просив не перешкоджати у спілкуванні.

У березні 2019 року ОСОБА_1 листом відповіла ОСОБА_2 , що не чинить йому перешкод у спілкуванні з сином, йому відомі місце проживання та засоби зв`язку з сином та з нею. З аналогічними листами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звертався також у листопаді 2019 року.

ОСОБА_2 має двох дітей від шлюбу з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо яких позбавлений батьківських прав рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2011 року. Рішення є чинним.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

58. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Доводи позовної заяви про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків спростовується матеріалами справи, оскільки період зазначений позивачем ОСОБА_2 перебував за кордом, де був офіційно працевлаштований, приїздив двічі до України, мав побачення із сином, що підтверджується фотознімками 2017-2018 років.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27 квітня 2018 року № 267, згідно якого було визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_2 на момент складання висновку не був присутній на комісії, доказів належного повідомлення матеріали справи не містять.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Разом із тим встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження тверджень про те, що побачення відповідача з дитиною були не добровільними.

Посилання на те, що ОСОБА_2 вже було позбавлено батьківських прав щодо дітей від першого шлюбу, що певним чином характеризує відповідача та його ставлення до дітей, у повній мірі не може свідчити про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків відносно ОСОБА_3 .

Згідно фактичних обставин справи шлюб між сторонами розірвано 27 вересня 2016 року. Відповідач з метою працевлаштування з осені 2017 року тимчасово виїхав за кордон до Сполучених Штатів Америки, у 2017 році він був працевлаштований у Сполучених Штатах Америки. Позов про позбавлення відповідача батьківських прав пред`явлено у лютому 2018 року. Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, пред`явив зустрічний позов про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Проте ураховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, суд не встановив і не визначився, у чому полягає саме свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК) є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачка не заперечує, що вона не зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання батька окремо від дитини, невідвідування батьком шкільного закладу , - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Таким чином ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи, вище зазначене судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачкою не доведено ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

В оцінці доводів апеляційної скарги, обґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційний суд враховує, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - це ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, відповідно до статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, шляхом визначення таких способів участі батька у спілкуванні з сином:

- побачення батька із сином кожної середи після шкільних занять до 19-00 год., з урахуванням розкладу позашкільних занять ОСОБА_3 ;

-у першу та третю суботу кожного місяця з 11-00 год. до 19-00 год.;

При цьому судова колегія виходить з того, що ОСОБА_2 тривалий час не спілкувався з сином.

Для встановлення нормальних взаємовідносин з дитиною потрібен час, а тому не можна вважати таки, що буде сприяти реалізації інтересів дитини визначення усіх способів спілкування з дитиною про які просив позивач за зустрічним позовом.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 у подальшому не позбавлений можливості просити про надання додаткових способів спілкування з сином ОСОБА_12 .

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, судовий збір у розмірі 700,00 грн (за подання позовної заяви) та 960,21 грн, за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї - задовольнити частково.

Визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- побачення батька із сином кожної середи після шкільних занять до 19-00 год., з урахуванням розкладу позашкільних занять ОСОБА_3 ;

- побачення у першу та третю суботу кожного місяця з 11-00 год. до 19-00 год.;

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1660,21 (одна тисяча шістсот шістдесят одну гривню) 21 коп. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - О.М.Хорошевський

Судді: С.С.Кругова

О.Ю.Тичкова

Повний текст постанови складений 19 березня 2021 року.