Справа № 510/544/21
Провадження № 2/510/946/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Напочатку підготовчого судового засідання відповідач позовні вимоги не визнав, вважав, що його право власності на спірний житловий будинок є непорушним, йому належить весь будинок цілком і він не може бути поділений навпіл між подружжям, стверджував, що він має наміри оформити спірну нерухомість на ім`я сина, але й не заперечує щодо того, щоб позивачка мешкала в цьому житловому будинку та користувалася ним. Однак, в ході проведення підготовчого судового засідання відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував щодо визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спірної нерухомості.

Позивачка, її представник адвокат Константинов В.І. на задоволенні позову наполягали, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та висловили свою позицію.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія рішення від 03.11.1993р. Орлівської сільської ради Ренійського району про передачу безоплатно у приватну власність присадибної земельної ділянки; копія рішення виконкому Орлівської сільської ради Ренійського району від 20.11.2008р. №54 про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння; копія свідоцтва від 02.07.2009р. про право власності на нерухоме майно, оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.07.2009р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 06.01.1986р. між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, актовий запис №3. Заочним рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 07.08.2013р. шлюб було розірвано. Як стверджує позивачка, у шлюбі ними (сторонами) було побудовано житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , вони, як подружжя, мешкали в цьому будинку, вели спільне господарство, ростили троє дітей. Незважаючи на те, що правовстановлююча документація на спірний будинок була оформлена тільки на ОСОБА_2 , вищевказана нерухомість являється спільною сумісною власністю сторін (колишнього подружжя). Так, рішенням Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області №69 від 03.11.1993р. голові домогосподарства ОСОБА_2 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_1 . Далі, рішенням виконавчого комітету Орлівської сільської ради №54 від 20.11.2008р. було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (1/1 частка). На підставі цього рішення виконкомом Орлівської сільради було видано свідоцтво про право приватної власності від 02.07.2009р. на ім`я ОСОБА_2 на спірний житловий будинок, яке було також зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Отже, набуття та реєстрація права власності на спільний житловий будинок за ОСОБА_2 відбулась під час шлюбу із ОСОБА_1 , тому вищевказане майно є спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином, позивачка просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 як на спільне сумісне майно подружжя.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи питання з приводу позовних вимог, які були пред`явлені ОСОБА_1 щодо визнання за нею права на частку у спільній сумісній власності, суд зазначає наступне.

Згідно відмітки у паспорті громадянина України, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , 06.01.1986р. вона вступила у шлюб із ОСОБА_2 . У зв`язку із тим, що сімейне життя сторін не склалося, 07.08.2013р. (за рішенням Ренійського районного суду Одеської області) шлюб між ними було розірвано, 20.07.2014р. було проведено реєстрацію розірвання шлюбу органом РАЦС.

Згідно із ст. 22 КпШС Української РСР, що діяв на час побудови спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні вимоги містить і Сімейний Кодекс України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Як було встановлено судом при розгляді даної справи, житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , був збудований спільними зусиллями подружжя ОСОБА_3 . Протягом спільного сімейного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили разом, вели спільне господарство, доглядали за технічним станом житлового будинку, зберігали його як спільне майно.

Отже, побудована нерухомість - житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , входить до обсягу майна подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_1 належить Ѕ частина вищевказаної нерухомості, а ОСОБА_2 належить її інша Ѕ частина.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивачки в повному обсязі, визнає за нею в порядку спільної сумісної власності подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне:

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У ч. 2 ст. 72 СК України та п. 15 постанови ПВС України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова ВСУ від 23.09.2015р. у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Як стверджує позивачка, у січні 2021р. вона дізналася про те, що її права щодо користування спільним майном порушуються, оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду із позовними вимогами до неї та дітей про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищенаведеного, слід вважати, що позивачкою строк позовної давності, встановлений для розгляду спора про поділ майна подружжя, - не порушений.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 62, 69, 70, 71, 72, 106, 107, 109, 110 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати, що житловий будинок із надвірними спорудами пор АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 та здійснити його поділ.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник