2/465/878/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.07.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу з викликом сторін за позовом Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що будинок АДРЕСА_1 , перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Магістральне». Споживачем послуг є мешканці будинку, які здійснюють оплату наданих послуг на рахунок ЛКП «Магістральне».

Для здійснення оплати за житлово-комунальні послуги мешканцям квартири АДРЕСА_2 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідачі не в повному обсязі проводив оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 23 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 22 608,84 грн. за наступні послуги: центральне опалення, гарячу воду, холодну воду.

06.02.2013 року Франківським районним судом м. Львова винесено судовий наказ, про стягнення із ОСОБА_5 борг за комунальні послуги, однак такий судовий наказ було скасовано ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року.

Відповідач здійснював часткову оплату, тим самим визнаючи заборгованість та наявність договірних відносин між ним та ЛКП «Магістральне». Враховуючи наведене вище, просить задовольнити позов, стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 22 608,84 грн. та суму судових витрат.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 15.11.2019 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На адресу суду повернувся конверт від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому містилась ухвала про відкриття спрощеного провадження та копія позовної заяви з додатками. Конверт повернувся у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Таким чином, відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не надано.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак на адресу суду надійшло клопотання, про розгляд справи за її відсутності, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, незважаючи на те, що належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяви про слухання справи у їх відсутності суду не надали.

Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення.

Згідно з приписами ч. 1,2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

В даному випадку, відповідачі не з`явився в судове засідання з невідомих суду причин, хоча повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позовну заяву ними не подано, позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи, всі наявні докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою ЛКП «Магістральне».

Будинок за вищевказаною адресою знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Магістральне» Даний факт ніким не оспорюється.

ЛКП «Магістральне» надає відповідачу послуги з центрального опалення, гарячої води, холодної води. Даний факт підтверджується наданими суду розрахунками заборгованості та договорами про надання послуг.

Згідно до розрахунків, наявних у матеріалах справи, внаслідок несплати відповідачами за послуги центрального опалення, гарячої води, холодної води, виникла заборгованість у сумі 22 608,84 грн.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України від 24червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як вбачається з вище наведеного, саме на споживача послуг покладається обов`язок доведення перед судом належними та допустимими доказами (актами-претензіями) того факту, що передбачені умовами договору послуги надавались не належної якості (не своєчасно, не в повному обсязі тощо) чи взагалі не надавалися.

В той же час, відповідачами не було подано до суду доказів, передбачених вище згаданою нормою закону, про невиконання чи неналежне виконання позивачем своїх обов`язків по утриманню житла та наданню житлово-комунальних послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності.

Керуючись ч.3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до ч. 2ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оскільки, представником ЛКП «Магістральне» надано докази на підтвердження надання вказаних послуг та їх обґрунтованості, обґрунтовано розрахунок заявлених до стягнення сум, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів плати за житлово-комунальні послуги знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлявсь від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від її оплати, відповідачем надано не було, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо застосування строків позовної давності, то суд вказує наступне.

Статтею 277 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК).

Частиною другою статті 268 ЦК України визначено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Що стосується строку позовної давності, то відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, в пункті 3.1. узагальнення практики Верховного суду України та практики Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ за позовами комунальних підприємств до споживачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період 2013-2014 років зазначено, що звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності розумінні ст. 264 ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст. ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, судовий захист кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особової форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ЦПК України перериває перебіг строку позовної давності.

Таким чином, якщо особа звернулася до суду за видачою судового наказу, то строк позовної давності переривається за з роки (якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами)до часу звернення до суду за видачу судового наказу.

В даному випадку, позивач має право звернутися до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того, щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи, виданий Франківським районним судом м. Львова судовий наказ від 06.02.2013 р. у справі №465/969/13-ц,- був скасований на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2019 р. Отже, строк позовної давності переривався.

Наявні у справі докази, а також їх достатність та допустимість, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

позов Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задовольнити.

Солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ЛКП «Магістральне» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 22 608,84 грн. (двадцять дві тисячі шістсот вісім грн.) 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 480 (чотириста вісімдесят гривень) грн. 25 коп. на користь ЛКП «Магістральне» сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 480 (чотириста вісімдесят гривень) грн. 25 коп. на користь ЛКП «Магістральне» сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 480 (чотириста вісімдесят гривень) грн. 25 коп. на користь ЛКП «Магістральне» сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 480 (чотириста вісімдесят гривень) грн. 25 коп. на користь ЛКП «Магістральне» сплаченого судового збору.

Сторони:

Позивач: Львівське комунальне підприємство «Магістральне» (79060, м. Львів, вул. Наукова, 32/а; ; МФО: 325796; р/р НОМЕР_2 );

Відповідачі: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мартьянова С.М.