Дата документу 16.03.2021 Справа № 332/1483/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1483/20 Головуючий у 1 інстанції Шалпегіна О.Л.
Провадження № 22-ц/807/598/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району до ОСОБА_1 про стягнення коштів, надміру виплаченої житлової субсидії, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У червні 2020 року Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, надміру виплаченої житлової субсидії .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 29.08.2016 звернулась до УПСЗН із заявою для призначення житлової субсидії, передбаченої Положенням «Про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженим постановою КМУ від 21.10.1995 № 848 (далі Положення).

Для оформлення субсидії ОСОБА_1 також подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у розділі І п. 3 зазначила осіб, зареєстрованих з нею за адресою: АДРЕСА_1 : сина ОСОБА_2 (син) та ОСОБА_3 (донька).

На підставі документів та рішення районної комісії по вирішенню питань, пов`язаних із пільгами, призначенням та наданням населенню житлових субсидій, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 06.20.2016, протокол № 44 відповідачу призначено житлову субсидію з серпня 2016 по квітень 2017 включно, без урахування доходів сина і доньки.

08.11.2016 ОСОБА_1 подала новий пакет документів для призначення житлової субсидії без врахування доходів сина ОСОБА_2 17.11.2016, протокол № 51, ОСОБА_1 призначено житлову субсидію з листопада 2016 по квітень 2017 включно, без врахування доходів сина.

Після закінчення строку отримання субсидії управління автоматично здійснило перерахунок субсидії на наступний період: з травня 2017 по квітень 2018.

26.10.2018 ОСОБА_1 подала новий пакет документів для призначення житлової субсидії без врахування доходів сина ОСОБА_2 . На підставі документів та рішення комісії від 06.12.2018, протокол № 52, ОСОБА_1 призначено житлову субсидію з жовтня 2018 по квітень 2019 включно, без врахування доходів сина.

10.10.2019 ОСОБА_1 подала новий пакет документів для призначення житлової субсидії, а також звернулась із заявою про призначення субсидії без урахування доходів сина.

Головним державним соціальним інспектором проведена перевірка справи щодо достовірності інформації, яку надала ОСОБА_1 для призначення субсидії, та встановлена інформація, яка не була повідомлена ОСОБА_1 , що 03.11.2015 сином заявника - ОСОБА_2 було придбано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , а також 05.10.2016 ОСОБА_2 придбав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; з інформаційної довідки «НАІС ДДАІ» МВС України встановлено, що 14.09.2017 ОСОБА_2 придбано транспортний засіб Citroen Nemo 2013 року випуску, вартістю 70850 грн. (вартість перевищує межу, встановлену п. 5 Положення).

Враховуючи викладене, відповідачеві була виплачена субсидія, на яку вона не мала права у зв`язку із повідомленням недостовірних даних у періоди з: 01.08.2016 по 30.04.2017, 01.05.2017 по 30.04.2018, 01.10.2018 по 30.04.2018 у загальній сумі 29046,44 грн.

Посилаючись на викладене просило стягнути з ОСОБА_1 у судовому порядку надміру виплачену суму житлової субсидії у сумі 29046,44 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено недобросовісності у діях відповідача, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді житлової субсидії.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам справи, які узгоджуються дослідженими ним доказами та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 29.08.2016 ОСОБА_1 звернулась до УПСЗН із заявою для призначення житлової субсидії, передбаченої Положенням «Про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженим постановою КМУ від 21.10.1995 № 848.

Для оформлення субсидії ОСОБА_1 також подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у розділі І п. 3 зазначила осіб, зареєстрованих з нею за адресою: АДРЕСА_1 : сина ОСОБА_2 (син) та ОСОБА_3 (дочка).

На підставі документів та рішення районної комісії по вирішенню питань, пов`язаних із пільгами, призначенням та наданням населенню житлових субсидій, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 06.20.2016, протокол № 44 відповідачу призначено житлову субсидію з серпня 2016 по квітень 2017 включно, без урахування доходів сина і дочки.

08.11.2016 ОСОБА_1 подала новий пакет документів для призначення житлової субсидії без врахування доходів сина ОСОБА_2

17.11.2016, протокол № 51, ОСОБА_1 призначено житлову субсидію з листопада 2016 по квітень 2017 включно, без врахування доходів сина.

Після закінчення строку отримання субсидії управління автоматично здійснило перерахунок субсидії на наступний період: з травня 2017 по квітень 2018.

26.10.2018 ОСОБА_1 подала новий пакет документів для призначення житлової субсидії без врахування доходів сина ОСОБА_2 .

На підставі документів та рішення комісії від 06.12.2018, протокол № 52, ОСОБА_1 призначено житлову субсидію з жовтня 2018 по квітень 2019 включно, без врахування доходів сина.

10.10.2019 ОСОБА_1 подала новий пакет документів для призначення житлової субсидії, а також звернулась із заявою про призначення субсидії без урахування доходів сина.

Головним державним соціальним інспектором проведена перевірка справи щодо достовірності інформації, яку надала ОСОБА_1 для призначення субсидії, та встановлена інформація, яка не була повідомлена ОСОБА_1 , що 03.11.2015 сином заявника - ОСОБА_2 було придбано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15), а також 05.10.2016 ОСОБА_2 придбав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12-13); з інформаційної довідки «НАІС ДДАІ» МВС України встановлено, що 14.09.2017 ОСОБА_2 придбано транспортний засіб Citroen Nemo 2013 року випуску, вартістю 70850 грн.

У зв`язку із отриманою інформацією УПСЗН провело перерахунок призначеної відповідачеві субсидії та здійснило нарахування переплаченої житлової субсидії за періоди з: 01.08.2016 по 30.04.2017, 01.05.2017 по 30.04.2018, 01.10.2018 по 30.04.2018 у загальній сумі 29046,44 грн.

Так, положеннями статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, положеннями статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Відповідно до п. 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається виходячи з розміру середньомісячного сукупного доходу осіб, зазначених у пункті 7 цього Положення, а субсидія для придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - виходячи з річного доходу осіб за попередній календарний рік.

За приписами абзацу третього пункту 20 вищевказаного Положення визначено, що надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав не достовірні дані про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Згідно абзацу 10 пункту 20 Положення, сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що приховання або подання недостовірних відомостей особами, які звернулись за призначенням субсидії повинно відбуватись свідомо, коли особа завідомо розуміє недостовірність поданих нею відомостей або приховує будь-яку інформацію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді житлової субсидії пов`язується саме з недобросовісністю набувача, яку має довести позивач.

Аналогічні висновки узгоджуються із правовою позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.11.2019 у справі № 332/2805/18.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що звертаючись 29.08.2016 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району із заявою про призначення субсидії та у подальшому, ОСОБА_1 просила вирішити питання про призначення їй субсидії без урахування доходів сина ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що останній не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тому не користується житлово-комунальними послугами за вказаною адресою. Отримавши позитивні рішення УПСЗ про призначення їй субсидії без урахування доходів її сина, позивач справедливо розраховувала на те, що будь-які майнові права її сина не враховуються при вирішенні питання надання їй субсидії. Незважаючи на закріплене у п. 13 Положення право структурних підрозділів з питань соціального захисту населення робити запити та безоплатно отримувати від ДФС, Державтоінспекції, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна та іншою інформацію, необхідну для призначення субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням субсидій, вказане право було реалізоване позивачем тільки у жовтні 2019 року, коли відповідач у черговий раз звернулась за призначенням житлової субсидії.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 не мала наміру умисно повідомляти УПСЗН ЗМР по Заводському району завідомо неправдиві відомості щодо матеріального стану свого сина. ОСОБА_2 не повідомляв відповідачу про свої такі покупки, а доступу до відповідних реєстрів та інших баз даних з метою перевірки майнових прав сина, відповідач не мала. За таких підстав, у діях відповідача (набувача субсидії) відсутні ознаки недобросовісності, а протилежне не було доведено позивачем у передбачений законом спосіб.

Таким чином, твердження, що ОСОБА_4 не мала права на отримання субсидії не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Проте, колегією суддів встановлено, що належних і допустимих доказів, на підтвердження своїх вимог, позивач суду не надав, клопотання про витребування таких доказів ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не заявляв.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів в обґрунтування доводів про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин,колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.7ч.13, ст.274, 367, 369 ч.1ст.374, ст.375, 381, 382, 384, п.1ч.1ст.389 ЦПК України,колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: