Справа № 236/2547/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибули, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, справу розглянути без їх участі, про що надали відповідні заяви.

Представник відповідача - Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, відзиву на позов не надав, просив ухвалити обгрунтоване рішення відповідно до вимог чинного законодавства, про що суду надав відповідну заяву.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, підтверджується наявними в справі доказами, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Лиман Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.02.2006 року, актовий запис №75 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,1000 га, з кадастровим номером :04:000:0379 та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,0800 га з кадастровим номером :04:000:0378, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (а.с. 14,54), після смерті матері прийняла спадщину, але за життя належним чином не оформила своїх спадкових прав на майно та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лиман Донецької області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.07.2020 року, актовий запис №465 (а.с. 15).

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Положеннями ст. 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернулись до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Семенової І.М. її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 60-62).

На теперішній час, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 ..

Постановою приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Донецької області від 12.05.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої матері ОСОБА_4 було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на ім`я померлої ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,1000 га, з кадастровим номером :04:000:0379 та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,0800 га з кадастровим номером :04:000:0378, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 45).

Тобто на сьогоднішній день позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно.

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частина 1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Так, згідно із ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З урахуванням викладених позивачами обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст. 15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на спадкове майно 1/2 частці кожному, а саме на : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,1000 га, з кадастровим номером :04:000:0379; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,0800 га з кадастровим номером :04:000:0378, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була її дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину,але не оформила своїх спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 12.07.2021.

Головуючий суддя -