Справа № 686/4170/20
Провадження № 2/686/156/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Бондарчука В.В.,

секретаря Петльованої Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

12 лютого 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 27 липня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29 листопада 2019 року. В період шлюбу подружжям було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , пральну машинку SAMSUNG, холодильник BOSH, газову плиту Gorenje, складське приміщення 1,5 кв.м. Оскільки сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу майна, позивач просить ї позов задовольнити та визнати вищезазначене майно спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, АДРЕСА_1 та припинити ОСОБА_1 право спільної сумісної власності; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію Ѕ частини квартири в сумі 350 000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за пральну машинку, холодильник, газову плиту, складське приміщення в сумі 16 500 грн.

4 листопада 2020 року позивачем до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог в яких ОСОБА_1 остаточно просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а також Ѕ частину нежитлового приміщення №7 загальною площею 3.1 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги викладені к у позовній заяві підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначили, що спірне майно було придбано за рахунок особистих коштів ОСОБА_3 , а також позичених коштів в сумі 12 000 доларів США та коштів наданих батьками.

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року по справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу.

Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання спільною сумісною власністю пральної машини «Samsung», холодильника «Bosch», газової плити «Gorenje», визнання за ОСОБА_3 права особистої власності на них та стягнення грошової компенсації за Ѕ частину вартості рухомого майна залишено без розгляду.

23 листопада 2020 року ОСОБА_5 було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру та нежитлове приміщення.

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року зустрічний позов було повернуто заявнику у зв`язку із пропуском строку для його подання.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2013 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року у справі №686/26259/19.

02 листопада 2016 року була укладена угода №24/3 про асоційоване членство в кооперативі, між ЖБК «Красовський» та ОСОБА_3 , за якою останнім у власність 05 квітня 2017 року було набуто квартиру АДРЕСА_1 за ціною 477 360 грн.

Додатком до угоди №2 від 23 листопада 2016 року було передбачено сплату додаткових кошів за двері кращої якості в сумі 4 300 грн.

Додатком №3 до угоди від 18 січня 2017 року у зв`язку із зміною площі квартири було визначено розмір сплати цільового внеску в сумі 48 960 грн.

Додатком №4 від 18 січня 2017 року між сторонами було досягнуто домовленість про сплату цільового внеску в сумі 15 500 грн за нежитлове приміщення №7 по АДРЕСА_2 , загальною площею 3,1 кв.м.

В силу ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Суд, не бере до уваги пояснення ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про те, що квартиру та нежитлове приміщення було придбано за особисті кошти ОСОБА_3 , оскільки відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, зазначені свідки є батьками відповідача, являються заінтересованими в результаті розгляду справи, крім цього факт надання ними коштів відповідачу на придбання квартири підтверджувався виключно їхніми показаннями, які за відсутності інших доказів суд сприймає критично.

Факт отримання ОСОБА_3 у 2016 році та повернення у 2019 році коштів на купівлю квартири в сумі 4 000 доларів США в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_8 , однак зазначені обставини судом до уваги також не беруться, оскільки такий факт виключно показаннями свідка підтверджений бути не може.

Надана ОСОБА_3 копія договору позики (примірник позичальника) від 2 лютого 2016 року на суму 8 000 доларів, який був укладений відповідачем з ОСОБА_9 судом також до уваги не береться, оскільки ухвалою від 11 березня 2021 року суд витребував для огляду в судовому засіданні оригіналу вказаного договору, враховуючи, що у позивача та його представника виникли сумніви у належності та допустимості вказаного договору, а також, щодо його виготовлення мало місце не на ту дату, яка зазначена у ньому, а значно пізніше, про те, відповідач суду оригінал вказаного доказу не надав, що мотивував його втратою.

Згідно ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не надано, а учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ судом до уваги не береться.

Не беруться судом до уваги і показання свідка ОСОБА_10 , яка є матір`ю позивачки, в частині того, що вона також надавала кошти на придбання квартири в сумі 250 000 грн на першій внесок, а також передавала кошти із-за кордону, оскільки цей факт доводився виключно на підставі її пояснень, що також не є належним та допустимим доказом.

Відповідно до висновку експерта №1471/1472/20-26 від 16 вересня 2020 року вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 становить 410 223 грн без урахування ПДВ.

В судовому засіданні сторонами було досягнуто згоди, щодо визначення вартості нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , яка становить 15 500 грн.

Встановивши фактичні обставини та надаючи оцінку наявним у справі доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити, враховуючи, що набуті сторонами житлова квартира та нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки зворотного в судовому засіданні не встановлено та не доведено, за позивачкою слід визнати право власності на Ѕ частину кожного із цих видів нерухомого майна

Керуючись ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 76, 258, 264, 265, 354 ЦПК України,суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .

Призначити по справі судове засідання для визначення та розподілу судових витрат на 09 липня 2021 року на 09 год. 30 хв.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його виготовлення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 6 липня 2021 року.

Суддя: