Справа № 323/316/21
Провадження № 2/323/316/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Лісник-М» про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з ФГ «Лісник-М» заборгованості за договором позики 24.08.2019 року у розмірі 799164,98 грн., в тому числі751280,91 грн. основної суми боргу, 20086,68 грн. процентів за користування позикою та 27797,39 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 24.08.2019 року між ним та ФГ «Лісник-М» в особі голови Бойко В.А. був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідач у борг грошову суму у розмірі 30000,00 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути у строк до 24.08.2020 року, про що була складена відповідна розписка. Однак відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, суму позики не повернув. Відтак, з посиланням на ст. ст. 625, 1046-1050 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача як суму боргу, так проценти за користування нею, нараховані в порядку ст. 1048 ЦК України, а також суми, нараховані в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою від 05.02.2021 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача, адвокат Першин В.М., позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Явку уповноваженого представника в підготовче судове засідання не забезпечив. Надіслав заяву про визнання позову, яку суд відхилив, визнавши явку представника відповідача в судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень.

Ухвалою від 19.04.2021 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання з розгляду справи по суті учасники справи не з`явились.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач двічі явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки не повідомив, ухвалу суду про обов`язкову явку представника не виконав не повідомлення причин.

За таких обставин справа була розглянута за наявними матеріалами.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що 24.08.20219 року відповідач ФГ «Лісник-М», який діяв в особі свого голови ОСОБА_2 , отримав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США, про що 28.08.2019 року головою ФГ «Лісник-М» була складена та підписана розписка, у якій зазначено, що вказані грошові кошти відповідач зобов`язується повернути повністю у строк до 24.08.2020 року.

Доказів повернення вказаної позики відповідач не надав, позовні вимоги фактично визнав.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Як свідчить зміст розписки від 28.08.2019 року, сторони досягли чіткої домовленості щодо правової природи договірного зобов`язання, що виникло між ними (позика), предмету зобов`язання (суми позики) та строку його виконання (до 24.08.2020 року).

При цьому суд бере до уваги, що як станом на час підписання розписки від 28.08.2019 року, так і станом на час настання строку повернення позики, а також станом на час розгляду справи в суді, головою та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ФГ «Лісник-М» був і є ОСОБА_2 , якому належить 95% складеного капіталу господарства, що підтверджується як загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і Статутом ФГ «Лісник-М», затвердженим протоколом загальних зборів від 22.11.2016 року № 4.

Вказаний Статут не містив і не містить жодних обмежень голови господарства у вчиненні правочинів від його імені, в тому числі щодо видів договорів чи сум відповідних зобов`язань, а також не містить умов щодо подальшого обов`язкового схвалення укладених головою договорів загальними зборами господарства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні договору відповідач діяв в особі уповноваженого представника.

Також суд бере до уваги, що ані ст. 207, ані ст. 1048 ЦК України не встановлюють нікчемності договору позики між фізичною та юридичною особою у разі недотримання простої письмової форми, а лише передбачає оспорюваність такого правочину.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Крім того, відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини

Водночас правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За умов, коли відповідач визнає позовні вимоги, не оспорює факту укладеного з позивачем правочину, зміст його умов та факт невиконання зобов`язання, що виникло на підставі цього правочину, суд вважає встановленим як факт укладення такого правочину, так і факт його невиконання відповідачем.

При цьому суд також виходить з того, що відповідальність за дотримання вимог законодавства щодо касових операцій з готівкою та валютними цінностями несе перед своїм підприємством голова ФГ «Лісник-М» Бойко В.А., тоді як позивач не може бути обмежений у захисті своїх прав лише з підстав недотримання посадовими особами відповідача вказаних вимог.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. на підставі ст. ст. 6, 267, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 82, 84, 19, 141, 176, 263-265 Цивільного процесуального України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Лісник-М» про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства «Лісник-М» ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики від 24.08.2019 року у розмірі 799164,98 грн. (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч сто шістдесят чотири грн. 98 коп.), в тому числі 751280,91 грн. основної суми боргу, 20086,68 грн. процентів за користування позикою та 27797,39 грн. втрат від інфляції.

Стягнути з Фермерського господарства «Лісник-М» ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 7991,65 грн. (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна грн. 65 коп.).

Повний текст рішення складений 22.07.2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв