Справа № 201/4137/21
Провадження № 2/201/2261/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

27.04.2021р. ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чіпа Я.М. (діє на підставі ордеру від 27.04.2021р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю а.с. № 28) звернувся до суду із позовом до АТ «СК «АРСК» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних (а.с. № 2 - 5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.04.2021р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у відповідності до ч.3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 29).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Чіп Я.М. зазначив, що 10.11.2016р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорт «Все включено» № 105650а6д, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, тобто позивача, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем FORD FUSION, д.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності.

08.11.2017р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень (автомобіль забезпечений за договором страхування).

За умовами п. 29.12 Договору страхування, при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість ремонтних запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО. В окремих випадках розмір збитків може визначатись на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Відповідно до «умов виплати страхового відшкодування» ремонтні роботи повинні відбуватись на базі СТО за вибором страховика.

Після оформлення документів у офісі страхової компанії, позивач був направлений відповідачем на СТО «ФОП ОСОБА_2 » для складання кошторису відновлювального ремонту.

Як свідчить рахунок СТО «ФОП ОСОБА_2 » № 43 від 13.11.2017р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача FORD FUSION, д.н. НОМЕР_1 складає 104 799 грн., а уточненим рахунком цього ж СТО від 16.11.2017р. визначена кінцева вартість робіт з відновлення ТЗ позивача у розмірі 90 784 грн.36коп.

Разом із цим, незважаючи на розраховану вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивача в розмірі 90 784грн.36коп., страховик виконав зобов`язання перед страхувальником частково, та сплатив відшкодування в розмірі 40 446грн.03коп. Вказана сума страхового відшкодування була сплачена позивачу 25.01.2018р.

З огляду на те, що страховиком безпідставно було зменшене страхове відшкодування на 50 338 грн. 33коп., позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення недоплаченого відшкодування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2021р., позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, з відповідача стягнуто невиплачене страхове відшкодування у розмірі 50 338 грн. 33коп.

Оскільки відповідачем 25.01.2018р. було частково виплачено страхове відшкодування у розмірі 40 446 грн.03коп., а доплата страхового відшкодування до належного розміру у розмірі 50 338 грн.33коп., відбулась лише 27.04.2021р., то позивач просив стягнути з відповідача відповідно до п. 33.2 Договору страхування № 105650а6д від 10.11.2016р. неустойку за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування у розмірі - 1 832грн.32коп. (364 дні прострочки з урахуванням строку позовної давності для вимог по сплаті неустойки * 50 338 грн.33коп. * 0,01%) та відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі - 9 849 грн. 43коп. та 3 % річних у розмірі - 4 539 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 14.06.2021р. від представника АТ «СК «АРСК» Ткаченко І.В. ( діє на підставі довіреності № 95/18 від 26.01.2021р. а.с. № 86)надійшов письмовий відзив на позов разом із доданими документами (а.с. № 34 87), в якому представник відповідача зазначила, що на правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення пені, 3 % річних, інфляційних збитків не поширюється дія Закону України Про захист прав споживачів, оскільки п. 33.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 105650а6д від 10.11.2016 р., передбачено, що сторони домовились, що до правовідносин за цим Договором застосовується виключно пеня, передбачена умовами Договору та не застосовується неустойка (пеня), передбачена Законом України Про захист прав споживачів та іншими законами. Таким чином, даний спір має розглядатися за загальним правилом підсудності за місцезнаходженням відповідача, яке згідно витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є м. Київ, Подільський район, вул. Іллінська, буд. 8, отже дана справа підсудна Подільському районному суду м. Києва.

Щодо обставин справи, то представник відповідача повідомила, що дійсно 25.01.2018р. АТ СК АРКС було здійснено виплату страхового відшкодування за фактом пошкодження ТЗ FORD FUSION, д/н НОМЕР_1 , в розмірі 40 446 грн.03коп. Не погодившись із розміром суми виплаченого страхового відшкодування, 01.08.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з АТ СК АРКС недоплаченої суми страхового відшкодування. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18 стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 50 338грн.33коп. - суму страхового відшкодування, 1 300 грн. - витрат на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження, 6 000 грн. - витрати на професійну правову допомогу, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2021р., залишено без змін. Представник відповідача також звернула увагу, що дане рішення було виконано в добровільному порядку та 27.04.2021р. АТ СК АРКС перерахувало позивачу вказані кошти. Вважала, що АТ СК АРКС не порушувало порядку та строків виконання зобов`язання, в строки та відповідно до умов укладеного Договору добровільного страхування наземного транспорту № 105650а6д від 10.11.2016р., оскільки здійснило виплату страхового відшкодування за фактом пошкодження ТЗ FORD FUSION, д/н НОМЕР_1 , у розмірі 40 446 грн.03коп. (25.01.2018р.) та здійснило виплату спірної суми 50 338 грн.33коп. (27.04.2021р.) в порядку добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18 (набрало законної сили 13.04.2021р.), а тому відсутні правові підстави для стягнення зі страховика штрафних санкцій (пені, інфляційних втрат, 3 % річних).

Водночас, представник відповідача звернула увагу на те, що період нарахування пені, наведений представником позивача у позовній заяві, не відповідає умовам п. 33.1 Договору, оскільки при розрахунку пені взято календарні дні, замість робочих. Крім того, відповідно до п.33.3 Договору, за період часу з дати надходження первісної позовної заяви по справі № 201/8416/18 до суду (01.08.2018р.) до вступу судового рішення № 201/8416/18 в законну силу (13.04.2021р.) не нараховуються пеня та інші санкції, передбачені чинним законодавством України (інфляційні нарахування, штрафи, 3 % річних та інші).

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проти стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, також заперечувала, оскільки жодних документів на підтвердження зазначених витрат позивачем не надано та вони є неспівмірними зі складністю справи, враховуючи характер спірних правовідносин, відсутність необхідності збирання доказів, та той факт, що витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000 грн. вже були оплачені АТ СК АРКС за результатами розгляду основного спору про стягнення страхового відшкодування.

Одночасно з відзивом, представником відповідача подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викоиком) сторін (а.с.№ 41-42), про передачу справи з підсудністю (а.с. №43-44), про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.№ 51-53) та заяву про застосування строків позовної давності (а.с.№ 54-55).

22.06.2021р. представник позивача - адвокат Чіп Я.М. скористався правом надання відповіді на відзив (а.с.№ 89-91), в якій зазначив, що оскільки неналежне виконання зобов`язань за договором страхування нерозривно пов`язано із правом позивача на належну якість товару (фінансової послуги у даному випадку), яка не була надана споживачу з боку відповідача, що підтверджується відповідним рішенням суду про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, то посилання представника відповідача про те, що правовідносини між сторонами з приводу стягнення пені за договором страхування не регулюється ЗУ «Про страхування» є надуманими. Згідно із ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки, а тому до відносин, які регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», належать і відносини, які виникають при укладенні договору страхування, а тому застосовується пеня, яка передбачена ЗУ «Про захист прав споживачів».

Щодо посилань представника відповідача на те, що п.33.3 Договору, встановлено, що у разі виникнення між сторонами спору щодо розміру страхового відшкодування, за період часу з дати надходження позовної заяви до вступу судового рішення в законну силу не нараховуються пеня та інші санкції, передбачені чинним законодавством України, то представник позивача зазначив, що даний пункт договору спрямований на скасування відповідальності на час розгляду судової справи, обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання та з огляду на положення ст. 614 ЦК України є нікчемним.

Додатково представник позивача зазначив, що оскільки позивачем первісна позовна заява про стягнення страхового відшкодування була подана у серпні 2018р., а остаточне рішення суду по справі № 201/8416/18 набрало законної сили 13.04.2021р., то на цей час перебіг позовної давності був перерваний. Отже з набранням рішенням суду законної сили, перебіг позовної давності почав відраховуватись спочатку, а тому посилання представника відповідача на те, що строк позовної давності щодо стягнення пені в даній справі сплив 26.01.2019р., є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача адвокат Чіп Я.М. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Одночасно з відповіддю на відзив, 22.06.2021р. представником позивача подано заяву по судовим витратам на професійну правничу допомогу (а.с.№ 92, 93-99).

20.07.2021р. представник відповідача - Ткаченко І.А. надіслала суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. № 100-114), в яких додатково зазначила, що страховик несе відповідальність у вигляді сплати розміру неустойки, яка визначена в договорі страхування. Закон України Про захист прав споживачів регулює правовідносини у сфері страхування, але не такі, що пов`язані з відповідальністю, передбаченою договором. В свою чергу, пунктом 33.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 105650а6д від 10.11.2016р., передбачено, що сторони домовились, що до правовідносин за цим Договором застосовується виключно пеня, передбачена умовами Договору та не застосовується неустойка (пеня), передбачена Законом України Про захист прав споживачів та іншими законами. Отже, на правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення пені, 3 % річних, інфляційних збитків не поширюється дія Закону України Про захист прав споживачів, та зазначений спір не є спором про захист порав споживачів та має розглядатися за загальним правилом підсудності за місцезнаходженням відповідача. Крім того, звернула увагу суду на те, що період нарахування пені, наведений представником позивача у позовній заяві, не відповідає умовам договору, оскільки позивачем у позовній заяві при розрахунку пені взято календарні дні, замість робочих (всупереч пункту 33.1 Договору). Представник відповідача додатково наголосила на тому, що між сторонами існує спір, який вирішується в судовому порядку, та умовами пункту 32.3 Договору закріплена домовленість обох сторін (позивача ОСОБА_1 та відповідача АТ СК АРКС) при виникненні судового спору, на період з дати надходження позовної заяви до суду до вступу судового рішення в законну силу не нараховувати пеню та інші санкції, передбачені чинним законодавством України (інфляційні нарахування, штрафи, 3 % річних та інші) за неналежне виконання зобов`язань. Жодних імперативних норм пункт 32.3 Договору не порушує, містить реальні строки, які пов`язуються з набранням судовим рішенням законної сили, які добровільно визначені сторонами, будь-які підстави для нікчемності вказаного пункту Договору відсутні. З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача Ткаченко І.В. вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно з запереченнями, представником відповідача подано клопотання про письмове опитування позивача (а.с. № 115-116).

Ознайомившись із клопотанням представника відповідача ПрАТ «СК «АРКС» -Ткаченко І.В. від 14.06.2021р. про перехід до розгляд цієї цивільної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення цього клопотання з огляду на складність справи та кількість учасників справи. При прийнятті даного рішення судом також прийнято до уваги категорія даного позову, який підпадає під правила розгляду позовів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.4, п.5 ч.6 ст. 19 ЦПК України, оскільки справа є малозначною та ціна позову не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатний осіб. Крім того, не знаходячи підстав для переходу до розгляд цивільної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, судом також враховано, що будь-яких клопотань, вирішення яких потребувало б виклику (повідомлення) сторін, від представника відповідача не надходило.

З огляду на те, що не знайдено підстав для задоволення цього клопотання, немає і підстав для задоволення клопотання представника відповідача від 14.06.2021р. про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Судом не знайдено підстав для задоволення клопотання представника відповідача від 14.06.2021р. про направлення справи для розгляду за підсудністю до Подільському районному суду м. Києва, з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення пені за неналежне виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту та 3% річних, інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач, звертаючись з даними вимогами, пред`явив позов до суду за своїм місцем проживання, оскільки на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», що безпідставно заперечується стороною відповідача.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Зі змісту ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, до відносин, які регулюються нормами Законом України «Про захист прав споживачів», належать і відносини, які виникають при укладенні договору страхування, а тому позивач, має право пред`являти позов до суду за своїм місцем проживання, оскільки договір страхування за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закон України «Про захист прав споживачів».

Дані твердження повністю узгоджуються з правовими висновками, викладені у постановах Верховного Суду від 03.02.2021р. у справі № 545/2810/18, постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. у справі 6-126цс14, у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.04.2020р. у справі № 643/8146/18.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку і змісту заперечень сторони відповідача, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10.11.2016р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 105650а6д, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, тобто позивача, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем FORD FUSION, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с.№ 6-13).

08.11.2017р. ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» (в подальшому назву відповідача змінено на АТ «СК «АРКС») із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового відшкодування, а саме, що у АДРЕСА_1 (раніше назва - Набережна Леніна) сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований ТЗ «FORD FUSION» отримав механічні пошкодження. Дані обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18, отже в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Страховик виконав зобов`язання перед страхувальником частково, та сплатив відшкодування у розмірі 40 446 грн.03коп. Вказана сума страхового відшкодування була сплачена позивачу 25.01.2018р., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці від 11.07.2018р. (а.с.№ 25 зв. сторінка).

Не погодившись з розміром страхового відшкодування, 01.08.2018р. позивач звернувся із позовом до суду про стягнення недоплаченого відшкодування у розмірі 50 338 грн.33коп.

Рішенням Жовтневого районного суду від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, з відповідача стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 50 338 грн.33коп. (а.с.№ 14-18).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. було залишено без змін (а.с.№ 19-24).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 50 338 грн.33коп. була перерахована позивачу 27.04.2021р., що підтверджується платіжним дорученням № 774303 від 27.04.2021р. (а.с.№ 25).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР), статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.4 ст. 16 Закону України «Про страхування», однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. (Стаття 611 ЦК України).

Пунктом 33.1 Договору страхування № 105650а6д від 10.11.2016р., укладеного між сторонами, визначено, що страховик (відповідач) за несвоєчасну виплату страхового відшкодування зобов`язаний сплатити страхувальнику (позивачу) пеню у розмірі 0,01% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання, за кожен робочий день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку(штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином пеня-це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені).

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у даній справі , є підставою для відмови у позові.

Як зазначає представник відповідача у заяві від 14.06.2021р. про застосування строків позовної давності, виплата страхового відшкодування за фактом пошкодження автомобіля позивача з боку АТ «СК «АРКС» відбулась 25.01.2018р., а отже строк позовної давності щодо стягнення пені сплив 26.01.2019р., строк щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних сплинув 26.01.2021р.

Між тим, суд не може погодитися з даними твердженнями з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «СК «АХА Страхування» про стягнення недоплаченої суми страхування 01.08.2018р. Зазначене рішення суду набрало законної сили 13.04.2021р., а отже на цей час перебіг позовної давності був перерваний.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що зобов`язання з виплати позивачу страхового відшкодування фактично виконано відповідачем лише 27.04.2021р., суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності в частині позовних вимог що стосуються стягнення пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування і вказані вимоги підлягають задоволенню.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування на підставі пункту 33.1 договору страхування за період з 26.04.2018р. по 27.04.2021р. у розмірі 1 832 грн. 32коп. ( з урахуванням строків позовної давності), а також на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних за цей же період у розмірі 4 539 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 849 грн.43коп.

Водночас, суд не може погодитися з визначеним представником позивача періодом для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що фактична виплата страхового відшкодування була здійснена страховою компанією 27.04.2021р., з відповідним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 27.04.2021р.

Отже, нарахування пені повинно бути здійснено в межах строків позовної давності, починаючи з 27.04.2020р. по 27.04.2021р., що становить 250 днів, виходячи з кількості робочих днів прострочення, а не календарних, як визначено представником позивача, оскільки п.33.1 Договору, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1 258грн.46коп. (розраховано за формулою 50 338 грн. 33коп. * 0,01 % *250).

При визначенні періоду нарахування пені судом враховано, що пункт 33.3. договору добровільного страхування наземного транспорту N 105650а6д від 10.11.2016р., яким обмежується період нарахування пені, є нікчемним у відповідності частини третьої статті 614 ЦК України.

Так, умовами п. 33.3 Договору страхування передбачено, що у разі виникнення між сторонами судового спору з приводу розміру страхового відшкодування, на період з дати надходження позовної заяви до суду та до дати набрання судовим рішенням законної сили не нараховується пеня та інші санкції передбачені чинним законодавством України (пеня, інфляційні, три відсотки річних, тощо).

Водночас, тлумачення п. 3 ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору.

При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення; якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів; якщо це випливає із суті відносин між сторонами.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (ч.3 ст. 614 ЦК України).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладанні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. Проте свобода у визначенні обсягу договірної відповідальності не безмежна, оскільки законодавець встановлює межі саморегулювання, гарантуючи охорону інтересів окремих учасників цивільного обороту (зокрема, споживачів) за допомогою встановлення імперативної заборони (ex ante).

Тому правочин, яким скасовується або обмежується відповідальність за умисне невиконання або неналежне виконання зобов`язання, є нікчемним.

З урахуванням правил, закріплених в статті 217 ЦК України, нікчемною буде лише та частина договору (його пункти), в якій передбачено про скасування або обмеження відповідальності. При цьому, це не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов про скасування або обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, пункту 33.3 укладеного між сторонами Договору страхування свідчить, що цей пункт договору охоплює собою й випадки скасування відповідальності за умисну не сплату страхового відшкодування, тобто спрямований на скасування відповідальності на час розгляду судової справи, обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання, а тому є нікчемним.

Даний висновок повністю узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.02.2021р. по справі № 545/2810/18, постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. у справі 6-126цс14, у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.04.2020р. у справі № 643/8146/18.

З цих же підстав, суд критично оцінює твердження представника відповідача стосовно того, що не нараховується пеня на період з дати надходження позовної заяви до суду та до дати набрання судовим рішенням законної сили.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України (як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання).

Дані твердження повністю узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1003цс16 від 21.12.2016р.

Представник позивача просив суд стягнути з відповідача за період з 26.04.2018р. по 27.04.2021р. 3 % річних у розмірі 4 539 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 849 грн.43коп.

Між тим, суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат, 3 % річних повинно бути здійснено в межах строків позовної давності, починаючи з 27.04.2019р. і до дня фактичного розрахунку, тобто до 27.04.2021р., що становить 731 днів.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 3 024грн.44коп. (розраховано за формулою 50 338грн.33коп. * 3 % : 100 * 731 днів : 365 днів), інфляційні збитки за період з 27.04.2019р. по 27.04.2021р. у розмірі 5 366 грн.77коп.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що з боку відповідача мало місце порушення строків виконання зобов`язання за Договором добровільного страхування № 105650а6д від 10.11.2016р., суд вважає, що з АТ «СК «АРСК» на користь ОСОБА_1 слід стягнути - пеню у розмірі 1 258 грн.46коп. за період з 27.04.2020р. по 27.04.2021р. та - 3 % річних у розмірі 3 024 грн. 44коп., інфляційні збитки у розмірі - 5 366 грн.77коп. за період з 27.04.2019р. до 27.04.2021р., а разом 9 649 грн.67 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням тих обставин, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а його позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 540 грн.17коп. (9 649грн.67коп. * 908грн. : 16 220грн.75коп.).

Судові витрати по справі по сплаті судового збору за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої відмовлено, відносяться на рахунок держави.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу розмірі 6 000 грн., то в цій частині вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17 зазначено, що суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесення судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу надано наступні документи: копія договору про надання професійної правничої допомоги № 27/04/21-1 від 27.04.2021р.(а.с. № 93), детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару, який складає 6 000 грн (а.с. №94), рахунок № 47/21 від 12.07.2021р. (а.с.№95), квитанція від 15.07.2021р. про сплату 6 000 грн. (а.с.№ 96); наказ № 6ОД про встановлення вартості професійної правничої допомоги від 01.10.2020р. та тарифи (а.с.№ 97-98).

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 217, 258, 264, 267, 525, 526, 549, 550, 611, 614, 625, 627 ЦК України, Законом України «Про страхування», правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17, від 03.02.2021р. у справі № 545/2810/18, постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. у справі 6-126цс14, постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.04.2020р. у справі № 643/8146/18, постанові Верховного Суду України у справі № 6-1003цс16 від 21.12.2016р., ст.4, ч. 13, ст. 7, ст.ст.10, 12, 13, 19, 76-81, ч. 4 ст. 82 ст.ст. 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 258 грн.46коп., 3 % річних у розмірі 3 024грн. 44коп., інфляційні збитки у розмірі 5 366 грн.77коп., а разом 9 649 грн.67коп.

.

В задоволенні іншої частини позовних вимог до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 540 грн.17коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.