Єдиний унікальний номер 317/2386/21
Провадження номер 2-н/317/214/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Громова І.Б., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелктропостачання» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою про видачу судового наказу та просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 5752,48, грн., 3% річних 58,29 грн., інфляційних витрат 248,27 грн. та судові витрати.

Дослідивши заяву приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Приписами ст. 163 ЦПК України встановлені вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи в липні 2021 року ТОВ «Запоріжжяелктропостачання» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати.

До заяви про видачу судового наказу додано договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання, та який не підписаний споживачем (боржником).

Згідно з п. 13 розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: … фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій,що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Аналіз даної норми свідчить про те, що фактом приєднання споживача до вказаного договору є саме вчинення декількох дій (надання письмової заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника та/або факт споживання електричної енергії), а не лише одної дії факту споживання електричної енергії, як про це вказує заявник у заяві про видачу наказу. Крім того, конструкція даної норми свідчить про те, що надання підписаної заяви про приєднання є обов`язковою умовою для укладання цього договору, у той час як для оплати рахунку та факту споживання електроенергії наявна альтернатива (та/або).

Також, як передбачено пп. 3.2.1 п. 3.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії споживачу має ознайомитись з умовами постачання електричної енергії, правами та обов`язками, обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору. Обрана споживачем комерційна пропозиція є додатком до укладеного відповідним електропостачальником та споживачем договору.

Натомість, у заяві про видачу судового наказу стягувач зазначив посилання на п. 8 вказаної Постанови у редакції, що не є чинною.

Таким чином, судом встановлено, що стягувачем не додано до судового наказу копії заяви-приєднання споживача (боржника) до умов договору, що свідчить про відсутність відповідного договору між сторонами та, як наслідок, недотримання стягувачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Суд не враховує твердження стягувача у заяві про видачу судового наказу про укладання договору між ним та боржником шляхом фактичного споживання електричної енергії, оскільки вимога п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачає надання саме копії письмового (електронного) договору.

Так, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц.

Разом з цим, наказне провадження, в порядку якого заявник звернувся за вирішенням своєї вимоги до боржника, є документарною процедурою захисту майнових прав та інтересів кредитора, вимоги якого до боржника щодо стягнення грошових коштів ґрунтуються на безспірних документах, яке здійснюється за відсутності спору шляхом видачі судового наказу.

Вимоги заявника повинні бути безспірними та обґрунтованими.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами.

У зв`язку з цим вони повинні мати певні характеристики, а саме: - докази мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; - відсутність необхідності їх публічного дослідження і аналізу; - докази, що подаються заявником повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні; - процес доказування для стягувача закінчується з прийняттям заяви про видачу судового наказу.

Як роз`яснено в п. 13 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 № 14, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК в редакції до 15.12.2017 року), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Посилання заявника на надання Типового договору, який в свою чергу, на думку заявника, є договором приєднання, що свідчить про те, що відповідач є споживачем електричної енергії, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Оскільки, в порушення ст. 163 ЦПК України, заявником не надано до суду договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі з відповідачем, який свідчив би про те, що саме відповідач є споживачем послуг, та що саме з нього підлягає стягненню заборгованість за невиконання вимог договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що недолучення до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Запоріжжяелктропостачання» договору про надання послуг з постачання електричної енергії із боржником є порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та не відповідає загальним положенням законодавства, яким регулюється здійснення наказного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Запоріжжяобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Запорізького апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи судові рішення оскаржуються через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя І.Б. Громова