Справа № 496/1279/20
Провадження № 2/496/695/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Стрілець Ж.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Качай Гроші» про визнання недійсним пункту кредитного договору та визнання кредитного договору недійсним в цілому,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», відповідно до якого просить визнати п. 3.3. Договору № 00-4778 від 02.07.2018 р. недійсним та визнати договір № 00-4778 від 02.07.2018 р., укладений між сторонами недійсним в цілому та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в грудні 2019 р. дізналася про те, що між нею та відповідачем укладено договір про надання позики № 00-4778 від 02.07.2018 р., копію якого нею було отримано лише в кінці грудня 2019 р., згідно з яким позивач отримала кредит у розмірі 3465,00 грн., процентна ставка 2,00 % в день (720 % річних), відсоткова ставка фіксована, строком на 30 днів, договір діє до повного виконання грошових зобов`язань за Договором, крім випадків припинення його дії за згодою сторін, відповідно Договору чи закону, тобто строк дії договору не встановлено в розумінні ЦК України. Однак позивач вважає, що вказаний Договір нею підписаний не був, сторони не погодили всіх істотних умов, оскільки договір містить несправедливі умови, які суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становище позивача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав невідповідності чинному законодавству, ст. 203 ЦК України. Крім того, вказує, що у позивача відсутні відомості про те, що йому були надані грошові кошти, а отже кредитний договір не є укладеним. Також не вказаний строк дій договору та інші положення, передбачені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також вважає, що вказаний правочин вчинений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, а тому в силу положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є недійсним. Крім того, відповідачу як кредитодавцю було заборонено встановлювати будь-яку комісію за надання кредитних коштів, а відтак пункт 3.3., яким встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію за супровід кредиту в розмірі 300, 00 грн. в момент видачі кредиту є недійсним.

Ухвалою суду від 10.04.2020 р. було відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 14).

Ухвалою суду від 23.06.2020 р. було відмовлено у клопотанні представника відповідача про направлення справи за підсудністю (а.с. 93-94).

Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала заяву в якій просить судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач також звернула увагу суду на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів, підписання договору позивачем, ідентифікації позивача в ІТС та не надав суду оригінал кредитного договору. У своїх додаткових поясненнях зазначила, що вона не укладала з відповідачем Додаткових угод до Кредитного договору (а.с. 103-108, 123).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 120). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач подав до суду відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з огляду на таке. ОСОБА_1 здійснювалась оплата відсотків по кредитному договору на загальну суму 13 328,00 грн., після звернення позивача до Національної комісії з питань регулювання ринків фінансових послуг, відбулося часткове списання відсотків по кредитному договору № 00-4778 від 02.07.2018 р. в сумі 3 465, 00 грн. Крім того, між позивачем та відповідачем 23.07.2019 р. було підписано Додаткову угоду до Кредитного договору № 00-4778 від 02.07.2018 , відповідно якої сторони підтвердили, що загальний розмір заборгованості за договором складає 10 857,70 грн. , з яких тіло кредиту - 2 541,70 грн., проценти за користування кредитом - 8 316,00 грн. З метою врегулювання зобов`язань позивача перед відповідачем, сторони домовились, що у випадку виконання позичальником до 28.07.2019 р. зобов`язань перед кредитором з повернення кредиту у сумі 2 541,70 грн. та процентів у сумі 923,30 грн., зобов`язання позичальника зі сплати процентів на суму 7 392,70 грн. підлягають прощенню стороною Кредитора. Даний договір був укладений шляхом реєстрації позивача на сайті www.kachay.com.ua, згідно якого позивач отримала на надану нею карту суму позики - 3 465,00 грн. За умов п. 7.8 Електронного договору позивач підтвердила, що текст договору нею прочитаний повністю та його положення зрозумілі. Згідно п. 7.10 Електронного договору підписання Договору відбулось в особистому кабінеті через електронний підпис, шляхом використання ОСОБА_1 (позичальником) одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направлений на номер телефону позичальника. Усі істотні умови кредитного договору визначені на веб-сайті відповідача, таким чином позивач, як споживач у відповідності ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» для прийняття усвідомленого рішення перед укладанням договору має самостійно ознайомитись з інформацією на веб-сайті. Щодо встановленої комісії за надання кредиту, то про зобов`язання сплатити комісію у сумі 300 грн. визначено умовами Договору № 00-4778 від 02.07.2018 р., а відповідно ОСОБА_1 була обізнана про її сплату. Крім того відповідач вважає, що даний кредит є фінансовим, а не споживчим, оскільки згідно п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» (станом на підписання Договору)ней Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця;кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, при цьому, мінімальна заробітна плата 01 січня у 2018 році була встановлено у сумі 3 723 грн, тоді як сума кредиту складала 3 465, 00 грн., строк дії якого складає 30 днів (а.с. 42-66, 67а-91).

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Останні встановлені ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Так, відповідно до ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Крім того, відповідно до норм ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 02.07.018 р. між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 00-4778 в електронній формі.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Кредитор (відповідач) надає Позичальнику (позивачу) кредит у гривні на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Положеннями п. 1.2.-1.3. Договору, сума кредиту 3 465, 00 грн.. тип кредиту - кредит, строк дії кредиту - 30 днів Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитору 01.08.2018 р. або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому п. 1.3.1.-1.3.3. цього Договору.

Положеннями п. 7.10. Договору також передбачено, що Договір діє до повного виконання грошових зобов`язань за Договором, крім випадків припинення його дії за згодою сторін, відповідно до Договору чи закону. У будь-якому разі щодо непогашеної Позичальником заборгованості Договір діє до повного погашення заборгованості.

Процентна ставка за користування коштами кредиту, відповідно до п. 1.4. Договору, становить 2.00 % в день (720 % річних), тип процентної ставки - фіксована.

Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Реальна річна процентна ставка (720 % річних). Загальна вартість кредиту складає 5 544,00 грн. (п. 1.5.-1.7. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування Кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 3300, 00 грн. на карту Позичальника, емітовану банком України, в сумі 165, 00 грн. - на користь ПрАТ «ВУСО». Даний платіж Позичальник доручає здійснити Кредитору.

Також відповідно до п. 3.3. Договору, за надання кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору комісію у розмірі 300, 00 грн. Позичальник доручає Кредитору утримати розмір зазначеної комісії з суми кредиту, що підлягає наданню Позичальнику на платіжну картку в момент такого надання. Тобто на платіжну картку Позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням зазначеної комісії.

В Додатку № 1 до кредитного договору № 00-4778 від 002.07.2018 р. затверджено графік платежів.

Крім того, Договір містить положення про порядок розрахунку процентів, права та обов`язки сторін, порядок і строки повернення кредиту та сплати інших платежів, відповідальність сторін, заключні положення, основні терміни.

Так, відповідно до п. 7.8. Договору, особи, що підписали цей Договір, заявляють, що текст Договору прочитаний ними повністю, положення Договору зрозумілі.

Як вбачається з п. п. 7.10. Договору, цей Договір укладався шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Кредитора в особистий кабінет Позичальника для ознайомлення та підписання. Договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису Кредитора, що відтворений засобами копіювання і електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер телефону, повідомлений останнім у Заяві на отримання кредиту. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом цього Договору вважається направленням Кредитору повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Договір підписаний позивачем за допомогою електронного підпису Позичальника, відтвореного шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора.

Підписавши вказаний Договір за допомогою електронного підпису, позивач підтвердила, що один примірник Договору отримала, з внутрішніми Правилами надання коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту Кредитора ознайомлена в повному обсязі.

Вказана обставина також свідчить про те, що позивач, на момент підписання кредитного договору, була ознайомлена з усіма істотними умовами кредитного договору, її воля була спрямована на укладення вказаного договору.

Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, строк його дії, відповідальність сторін та порядок розрахунків, тобто містить всі істотні умови, передбачені законодавством України.

Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, вказує що Договір нею підписаний не був, сторони не погодили всіх істотних умов. Крім того, відповідач провадить нечесну підприємницьку практику, договір містить несправедливі умови, які суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становище позивача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав невідповідності чинному законодавству, ст. 203 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач зазначає, що п. 3.3. Договору має бути визнаний недійсним, оскільки відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні закону, проте Кредитор встановив обов`язок позивача сплатити комісію в розмірі 300, 00 грн. за супровід кредиту в момент його видачі.

Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15.

Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013рокув справі №6-94цс13).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, в судовому засіданні встановлено, що спірний Договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Підписавши спірний Договір за допомогою електронного підпису, позивач підтвердив, що один примірник Договору отримав, з внутрішніми Правилами надання коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту Кредитора ознайомлений в повному обсязі.

Позивач просить визнати недійсним п. 3.3 Договору № 00-4778 від 02.07.2018 р.,яким встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію за супровід кредиту в розмірі 300, 00 грн. в момент видачі кредиту, таким чином на думку суду, посилання позивача на ту обставину, що Договір не підписаний сторонами та не містить всіх істотних умов несе в собі протиріччя, оскільки своєю позовною вимогою позивач сама підтверджує факт ознайомлення її з умовами кредиту на сайті відповідача.

Доказів протилежного позивачем не надано, як не надано і того, що відповідачем порушено норми ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та вчинено дії, які свідчать про ведення нечесної підприємницької практики та введення позивача в оману щодо умов надання кредитних коштів за спірним Договором.

Крім того, саме позивачем не було надано доказів того, що відповідачем стягнуто з неї комісію за супровід кредиту в розмірі 300, 00 грн., чим порушено її права як споживча.

Також суд вважає, що відповідач не зобов`язаний в даному випадку доводити факт перерахування кредитних коштів (у вигляді первинних бухгалтерських документів).

Пунктом 4.4.3 договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-4778 від 02.07.2018 р. передбачено, що Позичальник має право відмовитись від укладання цього Договору без пояснення причин, якщо строк дії кредиту від одного місяця та більше та лише у випадку виконання наступних необхідних умов: письмово повідомити про це Кредитодавця не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання та отримання екземпляру цього Договору. Таке повідомлення направляється Позичальником Кредитодавцю на електронну адресу Кредитодавця або рекомендованим чи цінним листом за адресою місцезнаходження Кредитодавця; протягом семи календарних днів з дати направлення Кредитодавцю повідомлення, відповідно до пп. а) п. 4.4.3 Договору, повернути Кредитодавцю загальну суму кредиту, одержану згідно з цим Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання кредитних коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою в цьому Договорі. При цьому, у випадку неповернення Позичальником загальної суми кредиту та/або процентів за їх користування у зазначений строк, відмова Позичальника від Договору вважається такою, що не здійснювалась і цей Договір продовжує діяти на умовах передбачених ним.

Позивач не був позбавлений можливості відповідно до вказаного пункту спірного договору, що також узгоджується з положеннями ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення.

Проте, у вказаний строк позивач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Позивач звернувся до суду з питанням визнання договору недісним лише після спливу значного часу невиконання ним зобов`язань за договором, що може свідчити про єдиний намір позичальника - уникнути виконання договірних зобов`язань, які через поведінку позичальника стали тепер для нього обтяжливими.

Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові КЦС ВС від 01.04.2020 № 583/3343/19 (61-22778св19).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись:ст. 2, 4, 10-13, 17-19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 12, 16, 202-204, 215-235, 627, 638, 1048-1052, 1054 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про електронну комерцію» суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до ТОВ «Качай Гроші» (місце реєстрації: 04050, м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, 18-Б, оф. 204, ) про визнання недійсним пункту 3.3. кредитного договору № 00-4778 від 02 липня 2018 року та визнання кредитного договору№ 00-4778 від 02 липня 2018 року укладеного між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 недійсним в цілому - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.07.2021 року.

Суддя Буран В.М.