Справа №265/8795/18
Провадження №2/265/30/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А. М., за участю секретаря судових засідань Гавшиної А.С., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 в особі - адвоката Пітецького Віталія Вікторовича розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку майна,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку майна. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що із ОСОБА_4 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1974 року до 1995 року, шлюб на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області було розірвано, але фактично вони продовжували проживати однією сім`єю: спільно вели всі фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, купували майно, продовжували виховувати спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вже поза межами укладеного шлюбу вони домовились про будівництво житлового будинку для родини за адресою проживання: АДРЕСА_1 , біля старого будинку, придбаного ними під час шлюбу в 1981-1982р.р., будинок знаходився в аварійному стані, складався усього з однієї кімнати, черга на отримання житла не просувалась. З цією метою ОСОБА_4 звернувся із заявою про виділення йому земельної ділянки; рішенням №915 від 17.11.1996р. виконавчого комітету районної ради було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , а пізніше рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 13.08.1997р. №220/3 земельна ділянка площею 0.1га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 була передана йому у власність. На зазначені земельній ділянці вони сумісно почали будівництво нового будинку. Всі роботи по будівництву будинку оплачувались із спільного сімейного бюджету, що складався з сумісно зароблених грошових коштів. Приблизно в 2003-2004 році її сімейні стосунки із ОСОБА_4 були фактично припинені, останній почав співмешкати з матір`ю відповідачки - ОСОБА_7 , з якою 17 квітня 2007 року ним було укладено шлюб. За період часу з 1974 по 2004рік на спільні кошти і по взаємній домовленості ними купувались та оновлювались транспортні засоби: ВАЗ-2101, ВАЗ- 2103, ВАЗ-2106, ГАЗ-24, Reno, Opel. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли: ОСОБА_2 - спадкоємиця за заповітом, відповідачка за позовом, і ОСОБА_3 - спадкоємиця, яка має право на обов`язкову частку у спадщині. На підставі вище викладеного позивач вважає, що всі будівельні матеріали та обладнання, які нею з ОСОБА_4 були використані в процесі будівництва спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , а також автомобіль Opel omega д.р.н. НОМЕР_1 мають бути визнані об`єктом спільної сумісної власності, в якій їй належить Ѕ частина. Просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 1995 року по 2004 рік; всі роботи та будівельні матеріали, придбані для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , та автомобіль Opel omega д.р.н. НОМЕР_2 , визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право на 1/2 частку вартості робіт та будівельних матеріалів, вкладених в будівництво спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку вартості автомобіля Opel omega р.н. НОМЕР_2 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2018 року за вказаним позовом було відкрито підготовче судове засідання.

З відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 від 10 вересня 2019 року вбачається, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_4 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 13.08.1997 року № 220/3. Будівництво житлового будинку дозволено на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 07.11.1996 року № 315 за умови дарування збудованого раніше домоволодіння А-1 його дружині - ОСОБА_1 , позивачу по справі. Домоволодіння А-1 за адресою: АДРЕСА_1 було відчужено (подаровано) позивачу по справі, а згодом внаслідок визнання його аварійним громадянці ОСОБА_1 було виділено квартиру з комунальної власності територіальної громади м. Маріуполя. Будинок за адресою АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію, як закінчене будівництва лише 05 березня 2019 року, співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_2 з розміром частки 7/8 та ОСОБА_3 з розміром частки 1/8.До цього, лише в 2008 році будинок був приєднаний до систем постачання електричної енергії, газопостачання та централізованого водопостачання, тож твердження позивача, що вони проживали з померлим ОСОБА_4 в цьому будинку з 1995 по 2004 рік є таким що не відповідає дійсності, оскільки будинок не був придатний для проживання, а кінцеве прийняття в експлуатацію відбулося вже в 2019 році. Оскільки будівництво будинку за адресою АДРЕСА_1 тривало з 1996 року по 2019 рік визначити обсяг та вартість робіт та будівельних матеріалів, які позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності не вбачається можливим. Та і сам факт ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї позивачем нічим не доведено та не підтверджено. Стосовно визнання об`єктом права спільної сумісної власності автомобіля Opel omega НОМЕР_2 вважає, що дана вимога є незаконною та необґрунтованою, оскільки право власності на нього померлий ОСОБА_4 набув 23 січня 2014 року. На підставі вище викладеного просить суд, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог та вирішити питання про відшкодування судових витрат, у т.ч. понесених нею на надання правничої допомоги.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2020 року за вказаним позовом було закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи по суті.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що з 06 листопада 1974 року до 1995 року перебували з померлим ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, але фактично продовжували проживати однією сім`єю у тому числі: спільно вели всі фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, наживали сумісне майно, виховували удвох спільних дітей до 2004 року. В цей же час вони домовились про будівництво нового житлового будинку для нашої родини за тією ж адресою: АДРЕСА_1 , біля старого будинку. Всі роботи по будівництву будинку оплачувались із спільного сімейного бюджету. Вважає, що всі будівельні матеріали та обладнання, які нею разом з ОСОБА_4 були використані в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , та автомобіль Opel omega р.н. НОМЕР_1 мають бути визнані об`єктом спільної сумісної власності, в якій позивачу належить Ѕ частина.

Відповідач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, пояснення з приводу позовних вимог були викладені в відзиві на позовну заяву. Також просили стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась за невідомих суду причин.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_11 та ОСОБА_4 мешкали разом до 2006 року, будували будинок на займались городом. ОСОБА_11 замовляла дошки з заводу для будівництва будинку. Покійний ОСОБА_4 мав коханку з якою мешкав, ще перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_12 . ОСОБА_4 мешкав на дві сім`ї.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що з 1987 вона почали зустрічатися з ОСОБА_4 , в 1988 році в них народилась донька. Після розлучення з позивачем, ОСОБА_13 залишив половину земельної ділянки позивачу разом з будинком та гаражем. В 1997 році він приватизував половину землі та почав будівництво через три роки після розлучення. Позивач отримала квартиру. До 2007 році проживали в квартирі по бульвару Морському, оскільки мешкати в будинку було не можливо. В 2006 році будинок був приватизований. В 2019 році був прийнятий в експлуатацію.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_4 займався будівництвом сам. В 1990 році він купив ділянку під будівництво будинку. ОСОБА_11 в будинку не мешкала, вони з сином купили будинок по АДРЕСА_1 . Чи привозила ОСОБА_12 будівельні матеріали їй не відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_11 є його сусідкою, ОСОБА_2 він не знає. Сім`я ОСОБА_16 купила ділянку для будівництва будинку. В 2001, або в 2002 році вони розійшлись точної дати не пам`ятає. Будівництвом займалися всією родиною, закінчили будівництво в 2000-х роках.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Так, позивач ОСОБА_17 просила встановити факт сумісного проживання із ОСОБА_18 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з 1995 року по 2004 рік.

Рішенням №915 від 17.11.1996р. виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради ОСОБА_4 було дозволено будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 13.08.1997р. № 220/3 земельна ділянка площею 0.1га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 була передана у власність гр. ОСОБА_4 .

Згідно рішення Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 27.11.1996 року, дозволено ОСОБА_4 будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 за умови дарування старого будинку №а-1 колишній дружині ОСОБА_1 .

Згідно заповіту складеного 09 березня 2015 року ОСОБА_4 останній заповів на випадок своєї смерті, все належне йому майно, а також житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними спорудами та побудовами, земельну ділянку площею 0.1000 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку - ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Куркчи Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №508.

Згідно довідки КСН "Троїцький" від 10 травня 2015 року ОСОБА_7 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 , вели спільне господарство.

Згідно акту про фактичне місце проживання КСН "Успенівка" від 01.07.2019 року ОСОБА_7 фактично мешкала за адресою АДРЕСА_1 з 1999 року по 2007 року з чоловіком - ОСОБА_4 .

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 30 листопада 2018 року за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на 7/8 часток будівельних матеріалів та робіт, котрі були використанні в процесі будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 . Рішення набрала законної сили 02.01.2019 року

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/8 частка земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 7/8 частка земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ТОВ «Амор-Альянс» від 11.06.2019 року № 78 ОСОБА_2 належить 7/8 частки житлового будинку літ. А-1 з усіма будівлями та спорудами, ОСОБА_3 належить 1/8 частки житлового будинку літ. А-1 з усіма будівлями та спорудами.

Згідно договору про надання послуг в 2008 році будинок АДРЕСА_1 був приєднаний до систем постачання електричної енергії, газопостачання та централізованого водопостачання.

Згідно договору міни від 29 січня 2012 року ОСОБА_19 , який діяв від імені ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_7 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 з іншої сторони, зобов`язались передати у власність нерухоме майно, 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 зобов`язались передати ОСОБА_2 . 7/16 часток житлового будинку за АДРЕСА_3 належні ОСОБА_2 зобов`язались передати ОСОБА_3 . Договір міни посвідчений приватним нотаріусом Куркчи Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №169.

Враховуючи пояснення свідків, а також письмові докази досліджені у судовому засіданні щодо спільного проживання позивачки ОСОБА_1 з ОСОБА_4 в період з 1995 року по 2004 рік, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Сімейний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, законодавцем не надано зворотної сили, а тому положення ст.74 СК України мають застосовуватися до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просила встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, зокрема виникнення спільної власності, лише з 1 січня 2004 року. Оскільки позивач ОСОБА_1 просить встановити факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1995 року, тобто до 1 січня 2004 року, то правила Сімейного Кодексу України на ці правовідносини не розповсюджуються, а положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України, котрий діяв на час виникнення правовідносин, не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім`ю України містив імперативну норму про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану - ч. 2 ст. 13 КпШС.

Таким чином, перебування у фактичних шлюбних відносинах за чинним на той час законодавством не створювало будь яких прав та обов`язків подружжя, а тому вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 1 січня 2004 року задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року суд виходить з наступного.

При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановленню судом підлягає і те, чи перебували чоловік і жінка під час фактичних шлюбних відносин в зареєстрованих шлюбах з іншими особами.

Так, ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Ані в судовому засіданні, а ні доданими до позову документами суд не знайшов будь яких підтверджень позовних вимог позивачки щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією родиною з 1995 року по 2004 рік.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання однією родиною, а тому суд враховуючи відсутність підстав для задоволення основних вимог не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Що стосується судових витрат, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Також понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 15 липня 2020 року про надання правничої допомоги адвокатом Пітецьким В.В., прибутковим касовим ордером №3 від 15 липня 2020 року про сплату 8000 гривень, розрахунком вартості наданих юридичних послуг за договором від 15.07.2020 року ОСОБА_2 по справі № 265/8795/18, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12.06.2020 року.

Таким чином, з огляду на зазначені норми процесуального права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені судом обставин справи, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, на підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати суд відносить за рахунок позивача, стягуючи при цьому витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 2, 12, 49, 76, 78, 81, 102, 133, 141, 185, 188, 210, 265, 266, 273, 279

Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , Паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , Паспорт громадянина України НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката Пітецького Віталія Вікторовича в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua/sud0538/.

Вступна та резолютивна частини рішення складена та проголошена 08 липня 2021 року.

Повний текст судового рішення складено у десятиденний строк.

Суддя А.М. Вайновський