Справа № 166/127/20
Провадження № 2/369/743/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 лютого 2020 року звернувся до Ратнівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року постановлено передати цивільну справу № 166/127/20 області за позовом ОСОБА_1 позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите загальне провадження у цивільній справі області за позовом ОСОБА_1 позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України.

Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним.

ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 . Під час перебування у шлюбі в подружжя народилась донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач, відповідач та їхні діти до недавнього часу проживали постійно разом, вели спільний побут за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема у вказаному вище домоволодінні станом на 15 січня 2020 року зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 та його малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , це підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №416 від 15.01.2020 року, яка була видана позивачу Камінь-Каширською міською радою.

Станом на сьогодні у відповідності до норм Цивільного та Сімейного законодавства України - постійне не місце проживання дітей позивача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 25 грудня 2019 року відповідач - ОСОБА_2 , без відому та дозволу позивача - ОСОБА_1 , забрала дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і зникла в невідомому напрямку, чим вчинила фактичне викрадення дітей позивача. Позивач неодноразово телефонував на останній відомий йому номер телефону дружини - НОМЕР_2 , проте відповідач його дзвінки не приймала або відхиляла. 08.01.2020 року ОСОБА_1 вдалось додзвонитись до ОСОБА_2 , проте під час короткої телефонної розмови відповідач заявила, що бачитись та спілкуватись з дітьми вона йому не дасть, а також про те, що вона самостійно забрала документи зі школи де навчається їх старша дочка. Після цього телефони дружини та дітей перестали відповідати. Коли позивач звернувся в Навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія № 2 м. Камінь-Каширського з вимогою надати пояснення на яких підставах його дочку без його відома було відраховано зі школи, директором закладу був наданий Витяг з наказу №1-у від 08.01.2020 року, в якому йдеться про те, що ОСОБА_3 відраховується з складу школи на підставі заяви батьків про зарахування учениці до Білгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Києво-Святошинського району Київської області від 27.12.2019 року №6 0. Проте ОСОБА_1 жодної заяви не підписував та своєї згоди на переведення дитини до іншого навчального закладу не давав. Перебуваючи у відчаї та в стані глибокого душевного хвилювання позивач звернувся 17.01.2020 року із заявою до Служби у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області про перешкоджання дружиною ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проте отримав у відповідь лише відписку №2/01-28- 20 від 21.01.2020 року про те, що його заяву надіслано за належністю на розгляд у службу у справах дітей Києво-Святошинської РДА Київської області. Жодної відповіді звідти позивач так і не отримав.

Варто зазначити, що станом на сьогодні ОСОБА_1 - не позбавлений батьківських прав, а тому має таке ж право на виховання та утримання дітей, як і відповідач - ОСОБА_2 . Тому своїми діями остання вчинила викрадення дітей чим порушила законні права позивача на батьківство чим спричинила йому глибокі душевні страждання, та права малолітніх дітей на нормальне виховання у повній сім`ї.

Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити наступний висновок, використавши усі можливі досудові заходи повернення дітей та відновлення свого порушеного права, ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду із позовом про відібрання дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача - ОСОБА_2 , та повернення їх за попереднім місцем проживання - АДРЕСА_1 , в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України.

Просить суд:

Постановити рішення про відібрання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача - ОСОБА_2 , та повернення її за попереднім місцем проживання - АДРЕСА_1 .

Постановити рішення про відібрання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача - ОСОБА_2 , та повернення його за попереднім місцем проживання - АДРЕСА_1 .

Стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 29.01.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та представник в судове засідання 29.01.2021 не зявилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач та представник в судове засідання 29.01.2021 не зявилися. Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Проти позову заперечувала. Просила долучити до матеріалів справи копію рішення Києво-Святошинського районного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 369/4467/20, яким визначене місце проживання дітей з їх матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того відповідач ОСОБА_2 надала суду Висновок Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 .

Третя особа Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації свого представника в судове засідання 29.01.2021 не направила. Направили до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та проводити розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Серед основних засад судочинства в Україні, крім іншого, є обов`язковість судового рішення (п.9 ч.1 ст.129 Конституції України).

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 369/4467/20, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування, служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,встановлено наступне.

У січні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2011 року. Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя не склалось. Проживають окремо. Неповнолітні діти залишились проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. У добровільному порядку дійти згоди щодо місця проживання дітей вони не можуть.

Зазначила, що вона позитивно характеризується, має постійне місце проживання, роботу, будь-яких хвороб немає, тому найкраще в інтересах дітей буде залишити проживати їх разом з нею.

Просила суд визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_2 .

31 березня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 вказав, що діти зареєстровані по адресі: АДРЕСА_1 . побут за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживали до останнього часу. Тому вони мають визначене місце проживання. Позичка по справі без його згоди та відому, забрала дітей і зникла у невідомому напрямку, забрала документи старшої доньки зі школи, чим вчинила фактичне викрадення дітей. Вважає, що його право на участь у вихованні дітей порушеним. Переїзд дітей порушує права дітей на нормальний розвиток. Позивачка не може фінансово забезпечити дітей, не має роботи, не має місця проживання, що становить загрозу їх життю, психологічному та фізичному здоров`ю. Просив відмовити в задоволенні позову та визначити місце проживання разом з батьком - ОСОБА_1 .

У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. До суду направив відзив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При розгляді справи орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської Висновок на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 18 серпня 2020 року про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 .

При розгляді справи судом встановлено, що 12 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Батьками неповнолітнього ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Батьками неповнолітньої ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказала, що після припинення шлюбних відносин діти залишились проживати разом з нею. Відповідач дану обставину не заперечував. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що неповнолітні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час розгляду справи проживає разом з ОСОБА_2 2 в АДРЕСА_2 .

Доводи відповідача, що позивачка не має постійного місця проживання, місця роботи, створює загрози здоров`ю дітей, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. Відповідач обмежився лиш власним суб`єктивним ставленням. Клопотань про витребування доказів не заявив, причини неможливості їх подати суду не повідомив. Крім того, дані посилання спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою Білогородської загальноосвітньої школи №60 від 27 грудня 2019 року, актом обстеження житлово-побутових умов Білогородської сільської ради, довідкою виконавчого комітету Білогородської сільської ради №27 від 15 січня 2020 року, характеристикою за місцем проживання, випискою по рахунку. Будь-яких доказів на спростування даних доказів відповідач суду не надав.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, що місце проживання дітей вже визначено і є їх місцем реєстрації. При цьому суд враховує, що діти зареєстровані в м.Камінь-Каширський ще за час проживання сторін. Після припинення спільного проживання будь-яких домовленостей, рішень органів опіки та піклування, судових рішень щодо визначення місця проживання дітей не було. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання спільних дітей.

На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік неповнолітніх дітей, яким безумовно потрібна материнська і батьківська турбота, оскільки між дітьми та батьками з самого народження існує тісний зв`язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дітей, відсутність підтвердження грубого чи егоїстичного ставлення ОСОБА_2 до дітей та будь-яких інших виключних обставин, думку батьків, батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у їх вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням, приходить до висновку, що місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування, служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 369/4467/20, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування, служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області набрало законної сили 19 листопада 2020 року.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років , визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 6 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Правєдная проти Росії" від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті.

П.п. 10 п. 1 постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» утворено в Київській області Бучанський район (з адміністративним центром у місті Буча) у складі територій Білогородської сільської, Бородянської селищної, Борщагівської сільської, Бучанської міської, Вишневої міської, Гостомельської селищної, Дмитрівської сільської, Ірпінської міської, Коцюбинської селищної, Макарівської селищної, Немішаївської селищної, Пісківської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

П.п. 10 п. 3 вказаної Постанови ліквідовано у Київській області Києво-Святошинський район.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації, , адреса: Волинська область,м. Камінь-Каширський, вул. Воля, буд. 2.

Суддя Т.В.Дубас