Справа № 444/1716/21
Провадження № 2/444/779/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на житловий будинок та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на земельну частку (пай) площею 0,95 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Лавриківського старостинського округу № 3 (колишня Лавриківська сільська рада) Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області, право на яку ОСОБА_2 мав на підставі сертифіката серії ЛВ № 160834, виданого Лавриківською сільською радою та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 834 та права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 146,0 м2, житловою площею 86,8 м2, допоміжна площа 59,2 м2 з господарською будівлею з літньою кухнею та спорудами.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона своє дошлюбне прізвище ОСОБА_3 змінила внаслідок укладення шлюбу 27.05.1989 року у Лавриківській сільській раді Львівської області із ОСОБА_4 , тобто її дошлюбним прізвищем було ОСОБА_3 .

Її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю- ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Зазначає, що з довідки № 59, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 01.06.2021 року, вбачається, що згідно виписки з погосподарської книги станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , особовий рахунок в погосподарській книзі № 833.

ОСОБА_2 був головою двору, тип двору робітничий.

Згідно погосподарської книги при будинку є земельна ділянка орієнтовною площею 0,3500 га, під будівлями- 0,1200 га, для ведення ОСГ- 0,2300 га.

Позивач вказує, що її мати, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і так як спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Після смерті матері спадкова справа не реєструвалася, ніхто не звертався за прийняттям спадщини, оскільки мати не була власником жодного майна.

Додатково звертає увагу суду, що заповіт від імені ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сільській раді не посвідчувався.

Однак, позивач зазначає, що її батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав разом зі своєю дружиною, а її матір`ю, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Те, що батько, ОСОБА_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі із матір`ю, ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 09.06.1965 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.02.1996 року.

ОСОБА_1 стверджує, що її батькові, ОСОБА_2 , на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23.11.1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею по уточнених даних 0,95 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Землю було передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.Сертифікат зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 834.

20.08.2002 року її батьком було складено заповіт, згідно якого він на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право, він заповів ОСОБА_1 , тобто їй.

Батько, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), право власності на житловий будинок.

Позивач вказує, що вона як спадкоємець за заповітом звернулася 30.10.2020 року у Жовківську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 0,95 га, що розташований на території Лавриківської сільської ради, Жовківського району Львівської області та свідоцтва про права на спадщину, а саме на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та належав батькові, ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок її звернення було зареєстровано спадкову справу № 462/2020, однак Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листами № 1221/01-16 від 30.10.2020 року та № 490/01-16 від 31.05.2021 року їй фактично відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) із роз`ясненнями, що для видачі свідоцтва їй необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документу нового взірця на пай, а у випадку відсутності такого документу роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на пай в порядку спадкування.

Також державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Галань Ольга Ярославівна, постановою № 491/01-16 від 31.05.2021 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що нею як заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, не надані документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Стверджує, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на робітничий двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

А тому зазначає, що є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки проживала разом із ним на час смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку і які б прийняли таку після смерті батька.

Однак, спадщини на право на земельну частку (пай) в розмірі 0,95 умовних кадастрових гектара, яке належало померлому батькові згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160834 старого зразка, не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлого, оскільки її батько втратив цивільну правоздатність та дієздатність, а тому просить її право на дану земельну частку (пай) захистити в судовому порядку.

Крім того, стверджує, що батько, ОСОБА_2 , був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки даний будинок належав до робітничого типу двору, а він був його головою, право власності було зареєстровано згідно чинного на той час законодавства та підтверджувалося записами в погосподарських книгах.

Як наслідок, вона як спадкоємець за заповітом після смерті батька вважає, що її право на даний житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підоготове судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні спору по суті покладаються на думку суду.

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Рава-Руська, Жовківського району Львівської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 26.02.2002 року.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , яке видане Лавриківською сільською радою 27.05.1989 року вбачається, що своє дошлюбне прізвище ОСОБА_3 позивач змінила внаслідок укладення шлюбу 27.05.1989 року у Лавриківській сільській раді Львівської області із ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 5.

Тобто судом встановлено, що дошлюбним прізвищем позивача було ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , яке видане Лавриківською сільською радою Нестеровського району Львівської області 20.09.1969 року вбачається, що батьком позивача є ОСОБА_2 , матір`ю- ОСОБА_5 .

Довідкою № 59, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 01.06.2021 року стверджується, що згідно виписки з погосподарської книги станом на 30.06.1990 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , особовий рахунок в погосподарській книзі № 833. ОСОБА_2 був головою двору, тип двору робітничий.

Згідно погосподарської книги при будинку є земельна ділянка орієнтовною площею 0,3500 га, під будівлями- 0,1200 га, для ведення ОСГ- 0,2300 га.

Тобто судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належав до робітничого типу двору.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 30.11.2000 року вбачається, що мати позивача, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Як вбачається із інформаційної довідки, яка видана нотаріусом, після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не реєструвалася, ніхто не звертався за прийняттям спадщини.

Додатково суд звертає увагу, що з довідки за вих. № 613, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 02.06.2021 року вбачається, що заповіт від імені ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сільській раді не посвідчувався.

Однак, довідкою за вих. № 611, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 02.06.2021 року, стверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав разом зі своєю дружиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки за вих. № 610, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 02.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 і мала такий склад сім`ї: чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 09.06.1965 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.02.1996 року.

ОСОБА_2 на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23.11.1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею по уточнених даних 0,95 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Землю було передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.Сертифікат зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 834.

Наведене підтверджується копією сертифіката на право власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160834 а.с.23).

З копії заповіту, який посвідчений секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області Кошулап Т. П. та зареєстровано в реєстрі за № 168 вбачається, що 20.08.2002 року ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого він на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право, він заповів ОСОБА_1 , тобто позивачу у справі.

По даних виконавчого комітету Лавриківської сільської ради заповіт не змінено і не скасовано, що підтверджується його копією (а.с. 24).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 27.10.2010 року було складено відповідний актовий запис за № 43, та що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 27.10.2010 року.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

А тому, після смерті ОСОБА_2 , батька позивача, ОСОБА_1 , відкрилася спадщина на належне йому майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, звернулася 30.10.2020 року у Жовківську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 0,95 га, що розташований на території Лавриківської сільської ради, Жовківського району Львівської області та свідоцтва про права на спадщину, а саме на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та належав її батькові, ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок її звернення було зареєстровано спадкову справу № 462/2020, номер у спадковому реєстрі 66667831, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62274540 від 30.10.2020 року (а.с. 26).

Однак, як вбачається із листів Жовківської ДНК № 1221/01-16 від 30.10.2020 року та № 490/01-16 від 31.05.2021 року, Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) фактично відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) із роз`ясненнями, що для видачі свідоцтва їй необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документу нового взірця на пай, а у випадку відсутності такого документу роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на пай в порядку спадкування.

Також державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Галань Ольга Ярославівна постановою № 491/01-16 від 31.05.2021 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, не надані документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З копії довідки № 608, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 01.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Довідкою № 607, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 02.06.2021 року, стверджується, що ОСОБА_1 проживала разом із померлим, ОСОБА_2 , 1924 року народження, до дня його смерті, 26.102010 року і вели спільне господарство в АДРЕСА_1 .

Як наслідок, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька, враховуючи норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Як вбачається із копії спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , в шестимісячний строк після смерті спадкодавця ніхто крім позивача не звертався із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає тих, хто б мав право на обов`язкову частку і звертався в шестимісячний строк за прийняттям такої чи прийняв обов`язкову частку, внаслідок проживання разом із ОСОБА_2 на час смерті.

Тобто, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після його смерті.

Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори.

ОСОБА_2 ще за життя необхідно було обміняти сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801.

Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на ім`я спадкодавця, її батька, нового зразка, оскільки ОСОБА_2 помер, а тому втратив цивільну правоздатність та дієздатність.

Із копії довідки № 2809, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25.05.2021 року вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на двохповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 146,0 м. кв., в тому числі житловою площею 86,8 м. кв., не проводилась.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на робітничий двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Довідками № 606 та № 609, які видані Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 01.06.2021 року стверджується відповідно, що на житловий будинок, який надежав ОСОБА_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 немає заборон і арештів, в заставі не перебуває, а також на земельну частку (пай), площею 0,9500 га, яка розташована на території Лавриківського старостинського округу № 3 і яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає заборон і арештів та в заставі не перебуває.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З копії технічого паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації 14.05.2021 року вбачається, що загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 146,0 м2, житлова 86,8 м2, допоміжна 59,2 м2. При будинку є господарська будівля з літньою кухнею, тамбур, три сараї, вбиральня.

Аналогічне підтверджується копією довідки-характеристики № 2810 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації 25.05.2021 року. Відомостей про самочинне будівництво не вбачається.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті її батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки проживала разом із ним на час смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку і які б прийняли таку після смерті ОСОБА_2 .

Однак, спадщини на право на земельну частку (пай) в розмірі 0,95 умовних кадастрових гектара, яке належало ОСОБА_2 згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160834 старого зразка, не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлого, оскільки ОСОБА_2 втратив цивільну правоздатність та дієздатність, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на дану земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки даний будинок належав до робітничого типу двору, а він був його головою, право власності було зареєстровано згідно чинного на той час законодавства та підтверджувалося записами в погосподарських книгах.

Як наслідок, право позивача як спадкоємця за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 , на даний житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею згідно уточнених даних 0,95 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Лавриківського старостинського округу № 3 (колишня Лавриківська сільська рада) Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області, право на яку ОСОБА_2 мав на підставі сертифіката серії ЛВ № 160834, виданого Лавриківською сільською радою та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 834.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 146,0 м2, житловою площею 86,8 м.кв., допоміжною площею 59,2 м" з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14.07.2021 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.