ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 383/1331/20

провадження № 22-ц/4809/1029/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Черненка В. В.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області (суддя Бондаренко В. В.) від 23 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

31 грудня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник адвокат Замша Дмитро Дмитрович, звернувся з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про уточнивши позовні вимоги (с.70-73) просив суд про таке:

розірвати договір оренди землі б/н від 19 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 7,7251 га, кадастровий номер :02:000:2533, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на землю серія ІІ-КР № 012862, виданим Бобринецькою РДА 29 березня 2002 року;

розірвати договір оренди землі б/н від 19 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 3,8847 га, кадастровий номер :02:000:2534, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на землю серія ІІ-КР № 012862, виданим Бобринецькою РДА 29 березня 2002 року;

стягнути з відповідача компенсацію сплаченого при поданні позовної заяви до суду судового збору в сумі 1681,60 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №012862, виданого 29.03.2002 року Бобринецькою районною державною адміністрацією він є власником земельних ділянок площею 7,7251 га, кадастровий номер :02:000:2533 та площею 3,8847 га, кадастровий номер :02:000:2534, які розташовані на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Ці земельні ділянки позивач передав в оренду ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років за договорами оренди б/н від 19 грудня 2013 року. Умовами договорів визначено, що орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, вноситься орендарем у грошовій формі щорічно до 31 грудня.

Згодом позивачеві стало відомо, що орендар ОСОБА_3 помер, а орендарем за вказаними договорами зареєстровано ОСОБА_2 , яка використовує земельні ділянки за призначенням, однак також виплат по оренді вказаних земельних ділянок позивачу не здійснювала.

Посилаючись на те, що орендар взяті на себе за договором зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати систематично не виконує, адже протягом 2014-2020 року орендну плату позивачу жодного разу не сплатив, позивач просив задовольнити його позовні вимоги та розірвати договорів оренди землі.

Короткий зміст рішення суду

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд встановив, що 19 грудня 2013 року позивач отримав від відповідача орендну плату за землю наперед в сумі 116000,00 грн, а розмір орендної плати за дві земельні ділянки за фактично відбутий строк оренди 2014-2020 роки без урахування індексації становить 57396,57 грн, що вказує на відсутність заборгованості та спростовує стверджувальне позивачем систематичне невиконання відповідачем умов договорів. Суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність підстав для розірвання договорів оренди землі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач, від імені якого дії представник адвокат Замша Д. Д., подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача компенсацію сплаченого при подані позовної заяви та апеляційної скарги судового збору.

Позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставинам у цій справі, а його висновки не відповідають фактам.

Зокрема, суд не врахував, що розписка від 19 грудня 2013 року про отримання коштів в сумі 116000,00 грн він написав до укладення договорів оренди землі й вона не стосується цих договорів. Ці кошти він отримав, як позику.

Загалом у спірних правовідносинах розписка являється неналежним т недопустимим доказом.

Щодо його заяви позивача від 19 грудня 2013 року про виплату орендної плати за земельні ділянки, то виплати коштів так і не відбулося.

Інші докази, які надав відповідач. не підтверджують факт дострокової сплати орендної плати позивачу.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечила доводи позивача. Вона вважає, що суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи, правильно визначив закон та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. Сам факт отримання грошей від ОСОБА_3 позивач визнав. Твердження позивача, що отримані ним грошові кошти були позикою спростовується змістом письмових доказів.

Позиції сторін, висловлені в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивач ОСОБА_1 повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання особисто не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача адвокат Замша Д. Д. підтримав апеляційну скаргу, надав усні пояснення щодо її доводів та вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 також повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання особисто не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_4 висловив заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги, які повторюють зміст відзиву на апеляційну скаргу.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 29 березня 2002 року серії ІІ-КР №012862, виданим Бобринецькою районною державною адміністрацією, ОСОБА_1 являється власником двох земельних ділянок: площею 7,7251 га, кадастровий номер :02:000:2533, та площею 3,8847 га, кадастровий номер :02:000:2534, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костомарівської сільської ради.

19 грудня 2013 року орендодавець ОСОБА_1 та орендар ОСОБА_3 уклали договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки площею 3,88 га, кадастровий номер :02:000:2534, розташованої на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, строком на 49 років. За цим договором реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 20 січня 2014 року зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інше речове право на майно - право оренди.

Передача ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,88 га ОСОБА_3 за вказаним договором оренди землі підтверджується копією акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі та про визначення меж земельних ділянок в натурі від 19 грудня 2013 року.

Також, 19 грудня 2013 року орендодавець ОСОБА_1 та орендар ОСОБА_3 уклали договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки площею 7,73 га, кадастровий номер :02:000:2533, розташованої на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, строком на 49 років. На підставі цього договору реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 20 січня 2014 року зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інше речове право право оренди.

Передача ОСОБА_1 земельної ділянки площею 7,73 га ОСОБА_3 за вказаним договором оренди землі підтверджується копіями актів про передачу та приймання земельної ділянки в натурі та про визначення меж земельних ділянок в натурі від 19 грудня 2013 року.

Умови укладених договорів оренди землі є аналогічними один одному.

Пунктами 9-11 цих договорів оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 30 грудня поточного року; обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації.

Пунктом 38 договорів оренди землі встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Згідно з п. 41 вказаних договорів оренди землі право оренди земельних ділянок у разі смерті фізичної особи орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав ОСОБА_3 письмову заяву в якій посилаючись на договори оренди земельної ділянки від 19 грудня 2013 року, кадастровий номер :02:000:2533, та від 19 грудня 2013 року, кадастровий номер :02:000:2534, які укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , просив сплатити йому орендну плату наперед за 49 років в загальній сумі 116000,00 грн.

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 116000,00 грн за землю на 49 років.

На час укладення договорів оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2534 складала 91341,00 грн, а тому, відповідно до договору, розмір річний розмір орендної плати складав 2740,23 грн.

На час укладення договорів оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2533 становила 181976,00 грн, а тому, відповідно до договору, річний розмір орендної складав 5459,28 грн.

За період 2014-2020 роки загальний розмір орендної плати за користування обома земельними ділянками становить 57396,57 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендар ОСОБА_3 помер.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 набула права на оренду земельної ділянки площею 7,7251 га, кадастровий номер :02:000:2533.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 2019 року ОСОБА_2 набула права на оренду земельної ділянки площею 3,8847 га, кадастровий номер :02:000:2534.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі спір виник між сторонами про розірвання двох договорів оренди землі у зв`язку з порушенням умов договорів орендарем-відповідачем, який, за твердженням орендодавця-позивача, впродовж 2014 2020 років систематично не сплачує в повному обсязі орендну плату .

Спірні правовідносини сторін регулюються такими нормами права.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» (далі Закон № 161-XIV).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що оренда землі це засноване на договорі платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов`язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі. Умови договору є обов`язковими до виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 31 Закону № 161-ХІV договір оренди землі може бути припинений у випадках передбачених законом або договором.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбаченихстаттями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (ч. 1 ст. 32 Закону № 161-ХІV).

Згідно з ч. 2 ст. 25 цього ж таки Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідне право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачене ч. 1 ст. 24 Закону № 161-ХІV.

Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договірможе бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (ст. 21 Закону № 161-ХІV).

Отже, згідно з положеннями Закону України «Про оренду землі» одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання ним орендної плати за землю у встановленому розмірі, яке кореспондується з обов`язком орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату орендодавцю.

За приписами ст. ст. 610, 612, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Систематична (два та більше разів) несплата орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою, або систематичне порушення строків її сплати чи сплата не у повному розмірі, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, являються істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача-орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти, та підставою для розірвання такого договору в судовому порядку на вимогу орендодавця.

З урахуванням розподілу між учасниками цивільного процесу обов`язку доказування у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, позивач (кредитор) зобов`язаний довести наявність зобов`язання боржника, підстави його виникнення та розмір, натомість відповідач (боржник) зобов`язаний довести, що зобов`язання є виконаним належним чином та в повному обсязі.

У праві діє презумпція вини порушника зобов`язання, яка може бути ним спростована шляхом надання відповідних доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У цій справі сторони визнають, що відповідачка ОСОБА_2 є орендарем двох земельних ділянок на підставі двох договорів оренди землі від 19 грудня 2013 року, які були укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , і вона зобов`язана сплачувати орендодавцю орендну плату за користування його земельними ділянками. До часу переходу до неї за правом спадкоємства права оренди цих земельних ділянок за вказаними договорами такий обов`язок був покладений на ОСОБА_3 .

Сторони також визнають, що у 2014 - 2020 роках фактів виплати орендної плати позивачу на підставі договорів не було.

Однак, між сторонами є спір щодо виплати 19 грудня 2013 року ОСОБА_3 ОСОБА_1 за двома договорами оренди землі від 19 грудня 2013 року орендної плати авансом (наперед у рахунок майбутніх періодичних платежів) в загальній сумі 116000 грн.

На підтверження цієї обставини відповідачка надала копію заяви ОСОБА_1 від 19 грудня 2013 року, яка адресована ОСОБА_3 , з проханням сплатити йому орендну плату на підставі укладених 19 грудня 2013 року двох договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:2533 та :02:000:2534 за весь строк користування, сорок дев`ять років, в сумі 116000 грн (с. 57).

Крім того, відповідачка надала копію розписки ОСОБА_1 від 19 грудня 2013 року якою він підтвердив отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 116000 грн за землю на строк сорок дев`ять років (с. 56).

Відповідач визнає, що ці документи підписані ним. При цьому він також визнав, що заяву при виплату орендної плати наперед він подав на підставі укладених договорів оренди з ОСОБА_3 , але, за його твердженням, грошей за цією заявою він так і не отримав.

Щодо ж до розписки, то він стверджує, що вона ним видана на підтвердження договору позики грошей.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі пояснення позивача так, як вони суперечать змісту цих доказів, які в їх сукупності та в поєднанні із договорами оренди землі від 19 грудня 2013 року достовірно підтверджують, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в письмовій формі досягли домовленості з усіх істотних умов договорів оренди земельних ділянок після чого ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 про виплату йому орендної плати в рахунок майбутніх періодичних платежів у сумі 116000 грн на що той погодився і того ж таки числа виплатив ОСОБА_1 цю суму грошей.

Та обставина, що в договорах оренди землі від 19 грудня 2013 року не вказано про сплату орендної плати авансом пояснюється тим, що за змістом заяви позивача про виплату коштів вона подана ним після того, як він уклав з ОСОБА_3 ці договори (у заяві він посилається на договори, як на підставу свого клопотання).

Доводи апеляційної скарги про те, що розписка була видана ОСОБА_1 до укладення договорів оренди землі на підтвердження отримання ним позики є безпідставним так, як в ній не міститься зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 отримані кошти, а натомість у ній вказано, що ці коти він отримав за землю на сорок дев`ять років, що відповідає змісту правовідносин сторін, які виникли з укладених договорів оренди, та змісту його заяви від 19 грудня 2013 року.

Згідно з ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

З урахуванням наведених норм ЦК України доводи апеляційної скарги позивача про неналежність та недопустимість доказів, які надав відповідач на підтвердження виплати ним орендної плати наперед є безпідставними.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 383/697/18, не заслуговує на увагу так, як у тій справі Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів належними та допустимими доказами сплату грошових коштів, вказаних у розписках та касових ордерах саме за договором оренди земельної ділянки АДРЕСА_1 , який позивач просив розірвати у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати.

В цій же справі суд першої інстанції встановив, що орендна плата була сплачена за спірний період достроково та на виконання зобов`язань, які визначені укладеними договорами, але строк виконання яких ще не настав.

Отже, обставини порівнюваних позивачем справ є різними.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з оцінкою доказів, які надав суд першої інстанції. Суд правильно встановив факт дострокового виконання орендарем ОСОБА_3 обов`язку з виплати ОСОБА_1 орендної плати за користування двома земельними ділянки в сумі 116000 грн.

Згідно з наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу розрахунку орендної плати за користування впродовж 2014 2020 років земельними ділянками позивача, з урахуванням їх нормативної грошової оцінки, індексації та визначеної договорами ставки орендної плати, її розмір сумарно становить 83977,77 грн, що є меншим ніж сплачений 19 грудня 2013 року ОСОБА_3 позивачу авансовий платіж,116000 грн.

Позивач не заперечував правильність проведеного позивачем розрахунку орендної плати за вказаний період.

Отже, в цій справі суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про безпідставність твердження позивача щодо систематичної несплати орендарем орендної плати за договорами оренди землі від 19 грудня 2013 року.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, відмовивши в задоволенні позову про розірвання договорів.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону. Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 відхилити, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

В. В. Черненко