КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/3883/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/9325/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», подану через представника Слостіна Андрія Геннадійовича , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чіркова Г.Є., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

у жовтні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 516, 50 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позову зазначало, 21.07.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 24 545, 25 грн строком до 21.07.2010 зі сплатою 7 % річних.

Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, не виконав.

04.07.2019 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № Ск-003-004831/7-2008 від 21.07.2008, укладеним з відповідачем.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.03.2021відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Вердикт Капітал» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що судом помилково застосовано позовну давність. Суд не врахував, що ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум за весь час прострочення та таке прострочення є триваючим правопорушенням, то позивач має право на отримання інфляційних втрат і 3 % річних за кожен місяць з моменту порушення до моменту його усунення. Рішення прийнято без урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.11.2019 у справі 127/15672/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід Банк» укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 24 545,25 грн строком до 21.07.2010 (включно) зі сплатою 7 % річних, а відповідач зобов`язався повністю погасити кредит, сплатити проценти за користування грошовими коштами та плату за обслуговування споживчого кредиту у строки та на умовах цього договору.

Згідно п. 4.1.8 та п. 4.1.9 кредитного договору відповідач зобов`язався щомісяця погашати овердрафт за картковим рахунком, нараховані банком проценти за користування овердрафтом за картковим рахунком та/або кредитною лінією за картковим рахунком у строк включно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. У випадку непогашенім такої заборгованості у встановлений термін, вона вважається простроченою та щомісяця погашати заборгованість за кредитом згідно з графіком (додаток № 1 до цього договору), а також остаточна погасити заборгованість за кредитом в отрок остаточного погашення, зазначеного в п. 1.1.5 цього договору. У випадку непогашеній заборгованості у встановлені терміни, вона вважається простроченою.

Згідно п. 4.1.23 кредитного договору держатель зобов`язується за порушення строків погашення заборгованості за споживчим кредитом, сплати процентів, внесення плат за обслуговування кредиту, сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6 % (однієї цілої шість десятих) процента під суми простроченого платежу, якщо інший розмір пені не встановлений тарифами.

За порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією за картковим рахунком та/або овердрафтом за кредитним рахунком, сплат процентів за користування грошовими коштами кредитної лінії за картковим рахунком та/або овердрафту за картковим рахунком, сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі, що встановленій тарифами.

04.07.2019 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, у тому числі за договором кредиту № Ск-003-004831/7-2008 від 21.07.2008, укладеним з відповідачем.

Згідно розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.08.2020 складає 29 516,50 грн, з яких заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 8 335,52 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 729,76 грн; заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1 504,13 грн; заборгованості з комісії - 12 689,82 грн; 3% річних - 751,11 грн; інфляційні втрати - 1 640,43 грн; подвійна облікова ставка НБУ - 1 865,73 грн;

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За обставинами справи встановлено, що кредитний договір з відповідачем укладено на строк до 21.07.2010 включно.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 09.10.2020.

Відповідач у відзиві просив застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, передбаченим ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору строк виконання основного зобов`язання з повернення кредиту настав 21.07.2010. Отже позовна давність за вимогами спливла 22.07.2013, проте даний позов пред`явлений позивачем до суду лише 09.10.2020, тобто з пропуском позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, про сплив якої заявлено відповідачем.

Відтак суд першої інстанції правильно відмовив у позові за спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі, незважаючи на те, що позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, будь - яких доводів щодо неправильності висновків суду щодо застосування позовної давності до основної вимоги про стягнення суми кредиту та процентів за користування кредитом не наведено.

Позивач вважає, що суд не мав права застосовувати позовну давність по вимогам щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки основне грошове зобов`язання залишається невиконаним.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відтак для застосування ст. 625 ЦК України необхідно, щоб грошове зобов`язання існувало.

У даній справі позивач, через звернення до суду з даним позовом після закінчення позовної давності, втратив право на отримання від відповідача у примусовому порядку за судовим рішенням суми кредиту з відповідними складовими, передбаченими умовами договору (проценти за користування кредитом, комісія, пеня, штрафи тощо).

У такому разі грошове зобов`язання відповідача хоча і не виконане, але відсутнє, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні інфляційного збільшення від суми боргу та трьох процентів річних, які визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав стягнути інфляційні втрати та три проценти річних незалежно від того, що по основному зобов`язанню сплила позовна давність, не грунтуються на вимогах закону.

За версією позивача відповідач не маючи обов`язку з повернення боргу, має сплачувати інфляційні збитки та три проценти річних довічно, або виконати зобов`язання незалежно від спливу позовної давності з тим, щоб позивач припинив нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, такі твердження суперечать вимогам чинного законодавства, а також принципу розумності та справедливості.

Оскільки судом установлено, що до основної вимоги про стягнення боргу строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові, не можуть бути задоволені і позовні вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних з огляду на те, що ці вимоги є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої суд відмовив.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає за виключенням випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 19.07.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук