ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 658/2681/19

номер провадження 22-ц/819/1355/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» Вітер Юлії Олександрівни на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Подіновської Г.В. в цивільній справі №658/2681/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що він працював на посаді директора ТОВ «АТОН.ЛТД» та 19 листопада 2018 року був звільнений з посади директора за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не здійснив виплату всіх сум, належних йому при звільненні.

З огляду на зазначене та з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з ТОВ «АТОН.ЛТД» на його користь 18479 грн. 67 коп. заборгованості по заробітній платі; 125076 грн. 85 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 листопада 2018 року по 17 липня 2020 року у сумі 125076 грн. 65 коп., яку визначено судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» на користь держави судовий збір 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» Вітер Ю.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що суд першої інстанції не врахував, що на момент звільнення позивача з посади директора ТОВ

«АТОН.ЛТД», яку він обіймав з 23.08.2013 року по 19.11.2018 рік, заборгованість по підприємству з заробітної плати складала більше місяця, була невиплачена за жовтень та листопад 2018 року не тільки позивачу, а й іншим працівникам, таке становище, на думку апелянта, створено діями позивача, внаслідок чого підприємство ще протягом довгого часу не могло виплатити заборгованості по заробітній платі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 липня 2021 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову, заявлена позивачем є меншою, а ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора ТОВ «АТОН. ЛТД» з 23.08.2013 року. 19.11.2018 року був звільнений з посади директора ТОВ «АТОН. ЛТД» за п.1 ст.36 КЗпП України відповідно до наказу засновника ТОВ «АТОН. ЛТД» Чечіна А.О. від 19.11.2018 року №18.

Згідно з довідкою розрахунком ТОВ «АТОН.ЛТД» ОСОБА_1 належить до виплати 18479 грн. 66 коп., заборгованість по заробітній платі за жовтень 2018 року в сумі до виплати - 5201 грн. 62 коп., за листопад 2018 року 2845 грн. 25 коп., сума нарахованої компенсації за невикористані 56 календарних днів щорічної основної відпустки (за період роботи з 23.08.2016 20.11.2018) в сумі до виплати 10432 грн. 80 коп.

Згідно довідки-розрахунку ТОВ «АТОН.ЛТД» станом на 17 липня 2020 року заборгованість ТОВ «АТОН.ЛТД» перед ОСОБА_1 відсутня.

Задовольняючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «АТОН.ЛТД» і 19.11.2018 року був звільнений за угодою сторін. Позивачу у порушення вимог ст.116 КЗпП України не була виплачена заробітна плата за жовтень-листопад 2018 року та компенсація за невикористану відпустку, а тому, відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2018 року по 17.07.2020 року у сумі 125076 грн. 85 коп., яку визначено судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та не відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За змістом пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Встановлено, що з дати звільнення позивача з роботи з 19.11.2018 року по 17.07.2020 рік (дата повного розрахунку) пройшло 413 робочих днів.

Двома останніми повними календарними місяцями роботи позивача є жовтень 2018 року, в якому було 22 робочих днів та вересень 2018 року, в якому було 20 робочих днів.

З довідки про доходи вбачається, що за вересень 2018 року позивачу нараховано 6480,00 грн та за жовтень 2018 року - 6480,00 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить (6480,00 грн +6480,00 грн): (20+21) =316,10 грн.

Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до дати фактичного розрахунку становить 130549 грн. 30 коп. ( 316,10 грн. середньоденна заробітна плата х413 кількість днів затримки на дату фактичного розрахунку).

Апеляційним судом враховується, що закон покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначила, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність рободотавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним, з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум;період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Сума середнього заробітку за час затримки при звільненні обрахована апеляційним судом за період з 19.11.2018 по 17.07.2020 рік в розмірі

130 549 грн. 30 коп., значно перевищує розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі, що становить 18 479 грн. 66 коп.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості, враховуючи проведений відповідачем повний розрахунок з позивачем під час судового розгляду справи, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, розмір відповідальності відповідача за прострочення виплати позивачу заробітної плати при звільненні до 18479 грн. 66 коп.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року в частині стягнення з ТОВ «АТОН.ЛТД» на користь

ОСОБА_1 125076 грн 65 коп. підлягає зміні, шляхом зменшення визначеної судом до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 18479 грн. 66 коп., яку визначено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з зазначеними вимогами, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам законодавства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України в редакції чинній на час подання позову (01.07.2019р.) від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Висновок про те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена

п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми права, не врахував, що позивач за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, не звільнений від сплати судового збору.

Отже при зверненні до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в заявленій ним сумі в розмірі

125076 грн. 66 коп., позивач повинен був сплатити судовий збір -

768 грн. 40 коп., виходячи з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенні на 14,77%, то відшкодуванню на користь держави судового збору за рахунок відповідача підлягає 113 грн 49 коп., решту суми судового збору 654 грн.91 коп. необхідно стягнути з позивача на користь держави.

У зв`язку з викладеним, рішення суду в частині розподілу судових витрат слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути на користь держави судовий збір з ТОВ «АТОН.ЛТД» в сумі 113 грн 49 коп., з ОСОБА_1 в сумі 654 грн 91 коп.

Відповідно до квитанції від 03.06.2021 року відповідач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1153 грн 50 коп.

За результатом апеляційного розгляду судове рішення суду першої інстанції змінено зі зменшенням суми коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, відповідач має право на пропорційну компенсацію за рахунок позивача судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга задоволена в сумі 18479 грн. 66 коп., то на користь відповідача з позивача підлягає стягненню 983 грн. 07 коп., виходячи з розрахунку (1153,50х106597:125076,66).

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року змінити: зменшити стягнутий з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 125076 грн. 65 коп. до 18479 грн. 66 коп., яку визначено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Це ж рішення суду в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» на користь держави судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути на користь держави судовий збір з ТОВ «АТОН.ЛТД» в сумі 113 грн.49 коп., з ОСОБА_1 в сумі 654 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОН.ЛТД» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 983 грн. 07 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько