Справа № 727/3528/21
Провадження № 2/727/1322/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача ОСОБА_2 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2020 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей на суму 3300,00 доларів США. Відповідач зобов`язалась повернути йому таку ж суму грошей не пізніше 25 жовтня 2020 року. Позика грошей є безпроцентною.

В порушення взятих на себе зобов`язань по договору позики, не зважаючи його численні нагадування, та письмову вимогу, які направляв за місцем її проживання рекомендованим листом, до даного часу відповідачка ОСОБА_2 не повернула йому частину позичених грошей, а саме в сумі 2150,00 доларів США.

Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 19.04.2021 року, вартість 100 доларів США становила 2797,83 грн., тому сума заборгованості відповідачки ОСОБА_2 в українських гривнях становить 27,9783 грн. х 2150 = 60 153 грн. 34 коп.

Згідно зі змістом ст.ст. 1050, 625 ЦК України, в разі несвоєчасного повернення йому боргу, відповідачка повинна сплатити всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_2 з урахуванням індексу інфляції та процентів за прострочення платежу становить: 60153,34 грн. + 3789,65 грн. + 870,16 грн. = 64813,15 грн.

На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь, заборгованість за договором позики від 03 березня 2020 року у сумі 60153,34 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 870,16 грн.; інфляційні від суми заборгованості у розмірі 3789,65 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 64813, 15 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, однак від представника позивача надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутність без застосування технічних засобів. Не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена про час, дату і місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та постановити заочне рішення.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, в яких достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.3, п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2020 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 33000, 00 доларів США. Грошові кошти були передані відповідачу готівкою в повному обсязі в день укладення договору, що підтверджується власноручним написом відповідача на розписці. Згідно даної розписки, грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачу в повному обсязі до 25 жовтня 2020 року. (а.с.19).

ОСОБА_1 10.12.2020 року звертався до відповідачки з письмовою заявою з вимогою про повернення позичених їй грошей (а.с.7), яка була направлена рекомендованим поштовим листом за місцем проживанням ОСОБА_2 (а.с.8).

Як стверджує позивач частина коштів йому була повернута. Залишок боргу за договором позики становить 2150,00 доларів США.

Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 19.04.2021 року, вартість 100 доларів США становила 2797,83 грн., (а.с.9). Отже, сума заборгованості відповідачки ОСОБА_2 в українських гривнях становить 27,9783 грн. х 2150 = 60 153 грн. 34 коп.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання боргу частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

У встановлений договором строк до 25 жовтня 2020 року відповідач не повернув позивачу гроші.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобов`язання за ним відповідачем не виконано.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Таким чином, приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, зокрема, і з факту завдання шкоди особі, що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, яка вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Також, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №646/14523/15-ц від 19.06.2019 року, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суму інфляції слід розраховувати за формулою (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу. Середньорічний індекс інфляції за 2020 рік становить 105%. Сума інфляційних (60153,34 грн. х 105%) - 60153,34 = 3007 гривень 66 копійок. Середньорічний індекс інфляції за перший квартал 2021 року становить 101,3%

Сума інфляційних за перший квартал 2021 року складає 60153,34 грн. х 101,3%)- 60 153.34 = 781,99 грн.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Таким чином, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою С*3*Д/365/100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення. При цьому, кількість днів прострочення становить 176 днів. Таким чином, остаточний розрахунок заборгованості відповідача розраховується за формулою: 60153,34 грн.*3*176/365/100.

Отже, три проценти річних за прострочення основного зобов`язання становлять 870,16 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 березня 2020 року у сумі 60153,34 грн.; 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 870,16 грн. ; інфляційні від суми заборгованості у розмірі 3789,65 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 64813, 15 грн.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 908, 00 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України , ст.ст.12, 13, 77, 81, 141, 263, 265, 268, 273, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Винести заочне рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 03 березня 2020 року у сумі 60153,34 (шістдесят тисяч сто п`ятдесят три) гривень (тридцять чотири) копійки; три проценти річних від простроченої заборгованості у сумі 870,16 (вісімсот сімдесят) гривень (шістнадцять) копійок; інфляційні від суми заборгованості у розмірі 3789,65 (три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривень (шістдесят п`ять) копійок, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 64813,15 (шістдесят чотири тисячі вісімсот тринадцять) гривень (п`ятнадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 22 липня 2021 року.

СУДДЯ: