КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №360/1302/2021 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження №22-ц/824/3602/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучанської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13 січня 2005 року, вона є власником земельних ділянок загальною площею 0,321 га з цільовим призначенням: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,071 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_1 .

В зв`язку з допущеними технічними помилками в технічній документації, на підставі якої їй (позивачці) було видано державний акт, в 2013 році їй було виготовлено нову технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою межі її земельної ділянки були змінені відповідно до фактичного її користування.

04 травня 2018 року при відновленні меж суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , межові знаки були винесені на територію, що належала позивачці.

Рішенням від 15 травня 2018 року державний кадастровий реєстратор відмовив їй у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про належну їй земельну ділянку в зв`язку з перетином ділянок з ділянкою відповідачки ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:011:0080, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Оскільки земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2 знаходиться у фактичних межах земельної ділянки позивачки, що унеможливлює її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, то вважала, що її права як власника земельної ділянки порушені внаслідок внесення невірних даних щодо меж земельної ділянки відповідачки до розробленої технічної документації із землеустрою та, як наслідок, внесення невірної інформації до Державного земельного кадастру.

Тому просила визнати недійсними та скасувати рішення Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області від 01 вересня 2008 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , визнати недійсним державний акт серії ЯК № 752055 на право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер :01:011:0080, виданий на ім`я ОСОБА_3 , визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину № 482 , видане 24 березня 2015 року приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Гринюком П.Д. на ім`я ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі та державну реєстрацію речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на зазначену земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_2 згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Бородянского районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції обґрунтовуючи свою відмову в позові, вказав, що перетин (співпадіння площ) меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0007, що містяться в новій технічній документації за 2013 рік, з межами земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0080, що містяться в технічній документації за 2009 рік, не свідчить про порушення меж землекористування позивачки.

Однак з даними висновками місцевого суду апелянт не погоджується , тому що суд не обґрунтував підстави неприйняття до уваги технічної документації із землеустрою, виготовленої 2013 року на замовлення позивачки, яка передбачає наявність накладки між суміжними земельними ділянками згідно вищевказаної судової земельно-технічної експертизи (додаток № 4 до висновку).

Саме в технічній документації за 2013 рік вперше були визначені координати поворотних точок земельної ділянки спадкодавця ОСОБА_3 , яка стала межувати із земельною ділянкою ОСОБА_1 з 2010 року.

До складу даної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 2013 року, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , входить, в тому числі, акт обстеження земельної ділянки Лубенської земельної комісії від 21 червня 2013 року, яким рекомендовано виготовити нову технічну документацію для встановлення меж між суміжними землекористувачами, звернутися до суду в разі виникнення спірних питань, а також рішення 16-ї сесії 6-го скликання Лубенської сільської ради від 27 червня 2013 року про затвердження даного акту.

21 червня 2013 року були виготовлені та підписані акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання всіма власниками суміжних земельних ділянок, зокрема і ОСОБА_3 (спадкодавцем відповідачки ОСОБА_2 ), який погодився з існуючими межами. Вказані акти також входять до складу технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 2013 року, яку суд не прийняв до уваги, оцінюючи письмові докази по даній справі.

Крім того, в матеріалах даної цивільної справи є офіційна заява розробника старої технічної документації із землеустрою 2004 року, на підставі якої виготовлявся державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, про те, що в даній технічній документації наявні технічні помилки в координатах, і такі випадки не поодинокі, оскільки старі засоби вимірювання не могли з точністю визначити розміщення земельної ділянки.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи (а.с.18-19, Додаток №2 до висновку), який міститься в матеріалах справи, встановлено, що фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 частково не відповідають межам цієї ділянки, які були визначені при розробці технічної документації із землеустрою за 2013 рік, а саме з боку земельної ділянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) в точках від «В» до «Д» невідповідність меж незначна 0,21 м та 0,17 м в бік зменшення площі ОСОБА_1 , а саме в межах допустимої похибки відповідно до положень п.3.11 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року.

Отже, фактичне користування земельної ділянки позивачкою ОСОБА_1 з моменту складення та підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання всіма власниками суміжних земельних ділянок в 2013 році по день складання висновку судової земельно-технічної експертизи (11 лютого 2020 року) не змінювалося.

Про це також свідчать наявність обніжка та наявність стовпів між суміжними земельними ділянками, які зафіксовані на фото проведеною у даній справі судовою земельно-технічною експертизою (фото висновку 22,23,24,25), і які встановлювалися ще за життя спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що підтвердила в судовому засіданні своїми показами позивачка, допитана у справі як свідок.

Ту обставину, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи фактична межа з боку ОСОБА_1 (від Г до Д), яка вказана ОСОБА_2 на місцевості судовому експерту як фактична, відповідають координатам точок, що містяться в її технічний документації за 2009 рік, не можливо прийняти до уваги з тих міркувань, що відповідачка ОСОБА_2 дізналася про межі своєї спадкової земельної ділянки з боку земельної ділянки ОСОБА_1 після того як на місцевість виїжджав 04 травня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , який при відновленні меж земельної ділянки ОСОБА_2 (спадкоємиці ОСОБА_3 ) виніс два межових знака на територію, що належить позивачці ОСОБА_1 , а саме за територію наявного на місцевості обніжка та стовпів, які розділяють дві суміжні земельні ділянки сторін.

А тому згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 11 лютого 2020 року існує перетин меж земельних ділянок, що були вказані сторонами як фактичні, площа якого становить 10 кв.м (додаток №5 до висновку).

До 2010 року суміжним землекористувачем позивачки ОСОБА_1 був лише ОСОБА_5 , у якого частину його земельної ділянки рішенням Лубенської сільської ради було вилучено та передано покійному ОСОБА_3 відповідно до рішення Бородянського районного суду Київської області від 01 липня 2005 року, яке міститься в технічний документації із землеустрою за 2009 рік, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

З позовної заяви вбачається, що на 2010 рік земельна ділянка позивачки з одного її боку межувала вже з двома суміжними землекористувачами - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

У грудні 2011 року ОСОБА_5 здійснив винесення в натуру меж належної йому земельної ділянки, захопивши частину земельної ділянки позивачки.

Саме з цього часу позивач з`ясувала про скоєні помилки в технічний документації із землеустрою, виготовленій їй у 2004 році, а саме про невідповідність координат поворотних точок координатам фактичного користування землею, що належить їй на праві власності, що підтверджується п.1 висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 лютого 2020 року, відповідно до змісту якого координати поворотних точок фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0007, які були визначені при розробці технічної документації із землеустрою за 2004 рік (додаток №1 до висновку).

У зв`язку з такою невідповідністю позивачці в 2013 році ТОВ «Ресурс-2012» в силу вимог ст. 79-1 ЗК України було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою координати поворотних точок земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровими номерами - :01:011:0009 та :01:011:0007, були змінені відповідно до фактичного її користування.

Таким чином, місцевим судом неповно з`ясовано обставини даної справи, а саме не досліджено склад технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 2013 року, рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 травня 2014 року у справі №360/3054/13-ц, яким встановлено наявність накладки з врахуванням технічної документації із землеустрою 2013 року, та за допомогою якого позивачка здійснила державну реєстрацію земельної ділянки під забудову, а також не досліджено повний текст висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 лютого 2020 року з його фотознімками та встановленими експертом на місцевості обставинами (наявність обніжка та труб на межі двох суміжних земельних ділянок), - все це привело суд по помилкових висновків по даній справі та ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що як визнає сама позивачка, що з 2005 року по 2013 рік у неї із сусідом ОСОБА_3 жодних проблем з проходженням меж суміжних земельних ділянок не виникало.

Суд розглядаючи справу встановив всі обставини, щодо набуття права на земельні ділянки та їх використання, у тому числі суд врахував висновки судової земельно-технічної експертизи призначеної судом за згодою сторін та проведеної у рамках розгляду справи.

ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду, що апелянт при проведенні судової земельно-технічної експертизи при дослідженні меж на місцевості вказувала експерту фактичні межі її спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, які за висновками експерта суттєво відрізняються від координат та розмірів меж первинної технічної документації із землеустрою за 2004 рік Додаток 1 і 2 Експертизи. ОСОБА_2 та її представник вважають, що ОСОБА_1 подаючи позов до ОСОБА_2 про відновлення своїх прав має приховану мету у такий спосіб збільшити розміри своєї земельної ділянки за рахунок ділянки ОСОБА_2 ..

Враховуючі викладене ОСОБА_6 просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Бородянського районного суду по справі № 360/1302/19 від 26 жовтня 2020 року без змін.

В судовому засіданні позивачка та ї представник адвокат Карасьова Л.А. підтримали свою апеляційну скаргу.

Відповідачка та її представник адвокат Іванов Ф.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Наголосили на тому, що доводи позивачки про те, що вона не може зареєструвати у Державному земельному кадастрі земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0007 є голослівними, оскільки як вбачається із Витягу з державного земельного кадастру, який зробив адвокат Іванов Ф.Г. 26 травня 2021 року вказана земельна ділянка зареєстрована як приватна власність ОСОБА_1 27 лютого 2016 року на підставі технічної документації із землеустрою від 10.09.2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення відповідачкою ОСОБА_2 прав чи охоронюваних законом інтересів позивачки ОСОБА_1 , то підстав для визнання незаконними оспорюваного рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачки, свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації земельної ділянки не вбачається.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області від 24 жовтня 2003 року позивачці ОСОБА_1 13 січня 2005 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,321 га з цільовим призначенням - 0,25 га, кадастровий номер :01:011:0009 - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,071 га, кадастровий номер :01:011:0007, - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.11 т.1).

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:011:0080, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , є відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка успадкувала дану земельну ділянку після смерті свого батька ОСОБА_3 24 березня 2015 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку, що підтверджується матеріалами справи (а.с.128-133 т.1) та визнається сторонами.

Спадкодавцю ОСОБА_3 вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 19 жовтня 2010 року на підставі рішення Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області від 01 вересня 2008 року (а.с.27,129 т.1).

В 2013 році ТОВ «Ресурс-2012» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 і 15 травня 2018 року позивачка звернулась до Державного кадастрового реєстратора відділу у Бородянському районі міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Буча ГУ Держгеокадастру у Київській області із заявою про внесення на підставі даної технічної документації відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, однак, рішенням від 15 травня 2018 року державний кадастровий реєстратор відмовив ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про належну їй земельну ділянку в зв`язку з перетином ділянок з ділянкою відповідачки ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:011:0080, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.12-14,43-64 т.1).

Згідно висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 11 лютого 2020 року координати поворотних точок фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0007, які були визначені при розробці технічної документації із землеустрою за 2004 рік, зокрема, фактична межа з боку земельної ділянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) - невідповідність меж становить 0,64 м в бік збільшення площі в південно-східному напрямку. Координати поворотних точок фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 частково не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0007, які були визначені при розробці технічної документації із землеустрою за 2013 рік, зокрема, фактична межа з боку земельної ділянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) - невідповідність меж незначна і становить 0,21 м в бік зменшення площі в північно-західному напрямку. Координати поворотних точок фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 частково не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0080, які були визначені при розробці технічної документації із землеустрою за 2009 рік, але фактична межа з боку земель ОСОБА_1 - координати поворотних точок, які вказані ОСОБА_2 як фактичні, відповідають координатам точок, що містяться у вказаній технічній документації. Перетин (співпадіння площ) меж земельної ділянки ОСОБА_1 , відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0007, що містяться в технічній документації за 2004 рік, з межами земельної ділянки ОСОБА_2 , відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0080, що містяться в технічній документації за 2009 рік, відсутній. Існує перетин (співпадіння площ) меж земельної ділянки ОСОБА_1 , відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0007, що містяться в технічній документації за 2013 рік, з межами земельної ділянки ОСОБА_2 , відповідно до координат поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0080, що містяться в технічній документації за 2009 рік. Площа перетину (співпадіння площ) становить 0,0012 га (12 кв.м) (а.с.3-22 т.2).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів стаття 96 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49, 54 цього Порядку.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до пункту 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника(користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції).

Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 Інструкції власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, який міститься в складі технічної документації із землеустрою виготовленої у 2004 році, ОСОБА_1 передано на зберігання 12 межових знаків. Цей акт підписаний суміжними землекористувачами, крім ОСОБА_5 (а.с.38)

21 червня 2013 року ОСОБА_1 та суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_7 склали акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки за кадастровим номером :01:011:0009 площею 0,2500 в АДРЕСА_1 , який ОСОБА_5 не підписав. (а.с.54 т.1)

Відповідно до акта обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 від 21 червня 2013 року, за заявою ОСОБА_1 щодо погодження акту встановлення меж складеному земельною комісією Луб`янської сільської ради суміжні землекористувачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають державні акти на земельні ділянки, але існує спір щодо меж, тому ОСОБА_5 відмовляється підписувати акти встановлення межових знаків. Комісія запропонувала ОСОБА_1 виготовити технічну документацію для встановлення меж. (т. 1, а. с. 53).

Відповідно до рішення Луб`янської сільської ради від 27 червня 2013 року про затвердження акту обстеження земельної ділянки згідно із заявою громадянки ОСОБА_1 , Луб`янська сільська рада затвердила акт обстеження земельної ділянки та погодила акт встановлення межових знаків гр. ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 5).

З наведеного вбачається, що між ОСОБА_8 та суміжним землекористувачем ОСОБА_5 станом на 2013 рік існував спір щодо меж земельних ділянок.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дослідив належним чином докази у справі, а саме: технічну документацію щодо складення державного акта на право власності на земельну ділянку на території Луб`янської сільської ради на земельні ділянки ОСОБА_1 за 2004 та за 2013 роки, а також висновок судової земельно-технічної експертизи.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка зазначала, що нею виготовлена нова технічна документація у 2013 році, оскільки у первинній технічній документації були допущені помилки. В судовому засіданні позивачка пояснила, що помилки були виявлені нею лише після встановлення сусіднім землекористувачем ОСОБА_5 межових знаків у 2013 році, коли він фактично захопив частину її земельної ділянки. Це стало підставою для звернення її з позовом до суду і Державний акт на право власності на земельну ділянки ОСОБА_5 було визнано недійсним. (а.с.69 т.1)

Однак вказане судове рішення не дає підстав встановлювати, що в технічній документації із землеустрою за 2004 рік виготовленої ОСОБА_1 була наявна помилка, оскільки визнавали недійсним не її державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виготовлений у 2005 році, а державний акт на право власності на земельні ділянку ОСОБА_5 який був виданий йому пізніше, а саме у 2009 році.

Таким чином колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що матеріали справи не містять доказів того, які саме помилки містились у первинній технічній документації, на підставі якої позивачці був виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку і що зумовило виготовлення нової технічної документації.

Доводи позивачки про те, що суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_7 визнав факт похибки при обчисленні геодезичних ходів, що призвело до зміщення земельних ділянок, надавши лист-роз`яснення адвокату ОСОБА_9 судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги як неналежний доказ. Із цього листа не зрозуміло, зміщення яких саме земельних ділянок сталось і чим це доводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, у 2004 році СПД ОСОБА_10 виготовляв Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки одночасно 12-ом мешканцям с.Луб`янка Бородянського району Київської області на 26 земельних ділянок. В тому числі і на земельні ділянки, які належали позивачці. (а.с.28-42 т.1)

В технічній документації міститься кадастровий план земельної ділянки позивачки до якого додано опис меж та таблиця координат, яка містить 13 точок. (а.с.39 т.1) Тому посилання позивачки на те, що лише в технічній документації 2013 року вперше були визначені координати поворотних точок не ґрунтуються на досліджених судом доказах.

Замовляючи виготовлення нової технічної документації, позивачка виходила з того, що межі земельної ділянки, яка визначена в технічній документації 2004 року не відповідають межам земельної ділянки, якою вона фактично користується станом на 2013 рік. Разом із тим, як вбачається із Акту встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, межі земельної ділянки позивачки були встановлені в натурі і погоджені усіма суміжними землекористувачами у 2004 році.

Таким чином та обставина,що у 2013 році позивачка визначила, що встановлені у 2004 році межі її земельної ділянки відрізняються від тих, які її земельна ділянка має у 2013 році, не була безумовною підставою на виготовлення нової технічної документації. Технічна документація на сформовану земельну ділянку виготовляється лише у разі відновлення меж земельної ділянки на місцевості при знищенні межових знаків. Однак позивачка виготовила технічну документацію фактично не погоджуючись із тими межами, які були визначені у технічній документації 2004 року.

Саме ці обставини призвели до того, що внаслідок відновлення межових знаків на сформовану земельну ділянку відповідачка, яка успадкувала її від ОСОБА_11 і який був власником земельної ділянки на підставі технічної документації виготовленої у 2008 році з урахуванням встановлених меж земельної ділянки позивачки на підставі технічної документації 2004 року, межові знаки опинились на земельній ділянці, яка належить позивачці відповідно до технічно документації 2013 року. Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що накладення земельних ділянок сторін не існує з врахуванням технічної документації 2004 року. Оскільки технічна документація на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_11 в 2004 та у 2008 році виготовлялась одним суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_10 в одній системі координат, із застосуванням однакових технічних засобів і межі земельної ділянки ОСОБА_11 погоджувались з позивачкою, спорів щодо землекористування між ними не було, відповідачкою не змінювались межі земельної ділянки, а вона лише відновила межові знаки не змінюючи ні конфігурацію ні межі земельної ділянки, суд обґрунтовано не взяв до уваги виготовлену позивачкою технічну документацію 2013 року.

Посилання позивачки на те, що висновком експертизи встановлено, що між земельними ділянками сторін існує межа у вигляді обніжка, яка не відповідає межам відповідно до технічної документації 2004 року, однак відповідає межам, визначеним технічною документацією 2013 року не можуть бути підставою для задоволення її позову, оскільки первинна технічна документація позивачки у 2004 році виготовлялась по фактичним межам, які існували на час її виготовлення. Межі земельних ділянок сторін були встановлені у 2004 та 2008 році при виготовлені технічної документації із землеустрою, були встановлені межові знаки. Спорів між позивачкою та ОСОБА_11 не було. Оскільки ОСОБА_2 прийняла спадщину і стала новим власником земельної ділянки, вона мала право відновити межові знаки, оскільки про існуючі межі їй не було відомо. Межові знаки вона відновила у 2018 році відповідно до технічної документації 2008 року, яка виготовлялась на замовлення спадкодавця ОСОБА_11 і подала до Державного земельного кадастру відповідні відомості. Таким чином вона як суміжний землекористувач не порушувала прав ОСОБА_12 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0007. Разом із тим, доводи позивачки про те, що координати поворотних точок у технічній документації 2004 року були визначені невірно є голослівними і не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучанської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації земельної ділянки залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: