Справа № 219/2617/21
Провадження № 2/219/1667/2021
01 липня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Азямової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
представник позивача адвокат Плахтій О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.02.1994 року, видане Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» 18.03.1994 року. Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її син ОСОБА_7 , та відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - невістка, та повнолітній онук позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачі з 2015 року не проживають в зазначеній квартирі, місцезнаходження їх невідоме, проживають за межами України. Реєстрація відповідачів в квартирі створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним її майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 також в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надійшли до суду заяви, згідно яких вони просили розглянути справу у їх відсутність, не заперечували проти задоволення позовних вимог.
Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.02.1994 року, видане Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є співвланиками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.02.1994 року, видане Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці, форма власності спільна часткова, по 1/5 частині (а.с.9-10)
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої начальником ОСББ « КЕЦ -27 » ОСОБА_10 , в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 власник; ОСОБА_7 син; ОСОБА_2 невістка; ОСОБА_3 онук (а.с.11).
На запит суду щодо реєстрації відповідача першим заступником міського голови Бахмутської міської ради Донецької області Сутковим М.В. повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади, місце проживання фізичних осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27, 28).
Згідно акту про не проживання від 23.02.2021 року, складеного керівником ОСББ «КЕЦ - 27» Нікітіним О.С. у присутності сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але фактично за вказаною адресою не проживають з 2015 року (а.с.14).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають.
Як вбачається з листа начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 19.05.2021 року № 9120/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу вчинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не зверталась.
Як вбачається з листа начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 19.05.2021 року № 9120/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не звертався (а.с.31).
Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 28.05.2021 року № 3310, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 19.03.2020 року по 19.03.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває.
Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» Мельникової С.Л. від 28.05.2021 року № 3311, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 19.03.2020 року по 19.03.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, нею не користуються, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Лапченко