БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-о/356/22/21
Справа № 356/282/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2021 року Суддя Березанського міського суду Київської області Лялик Р.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Березанська міська рада Київської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Березанська міська рада Київської області.

У згаданій вище заяві ОСОБА_1 просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що залишилося після смерті її батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити факт, що місцем відкриття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є останнє місце його проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що у відповідності до свідоцтва про право на будівлі № НОМЕР_1 від 31.03.1960 року її батьку, ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Згідно рішення Березанського районного суду Київської області від 20.06.1962 року після розлучення батьків право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами перейшло до її матері ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявниці, ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 відповідно до положень 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном як єдиний спадкоємець за законом, прийняла спадщину, що за життя належала її батьку.

Проте, нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав з підстав відсутності реєстрації місця проживання батька, документально заявником не було доведено місце відкриття спадщини та факт прийняття спадщини після його смерті.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї документами, суд приходить до наступного висновку.

Так, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом прав, свобод та інтересів особи.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно положень ч. 2 ст. 315, п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , повторно виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 16.12.2011 року, актовий запис № 913.

Згідно з листом № 237/01-16 від 16.03.2019 року нотаріус відмовив ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав на тій підставі, що у встановлений законом строк заявниця не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не надала документів, які б свідчили про те, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Крім того, відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 в Україні набув чинності ЦК України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 року, який, серед іншого, регламантує і правила спадкування.

Так, відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до ІНФОРМАЦІЯ_3 застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема ЦК Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Батько заявниці ОСОБА_2 помер у 1984 році, спадщина після його смерті відкрилась до набрання чинності ЦК України 2003 року, а отже, до відповідних спадкових правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на час її відкриття, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтями 525, 526 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

У статті 548 ЦК УРСР закріплено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Окрім того, як вже було зазначено вище, з матеріалів справи слідує, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, а отже, необхідно враховувати, що відповідно до статті 555 ЦК УРСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства, за умов визначених законом, переходить до держави, що свідчить про те, що вимоги ОСОБА_1 не можуть розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки з часу відкриття спадщини і до дня звернення заявника до органів нотаріату минуло більше 30 років (інших доказів звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав після смерті її батька, крім листа завідувача Березанської міської держнотконтори від 16.03.2019 року, не надано), тому питання з`ясування належності спадкового майна та спадкоємців має розглядатися у порядку позовного провадження.

Верховний Суд у постанові від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, вказав, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після смерті батька, не зверталась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.

Виходячи із змісту заяви та доданих до неї документів, суд приходить до висновку, що відсутнє беззаперечне визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявниці.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Щодо вимоги заявниці про встановлення факту, що місцем відкриття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є останнє місце його проживання: АДРЕСА_1 , то відповідно до п. 22 Інструкції про порядок РАГС в УРСР, затвердженої Міністерством юстиції Української РСР від 12.12.1970 року, що регулювала порядок реєстрації смерті на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , реєстрація смерті проводилась в органах загсу за останнім місцем проживання померлого або за місцем настання смерті чи виявлення трупа.

ОСОБА_1 у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказала, що останнім місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , що суперечить відомостям, вказаним в свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , у якому місцем його смерті вказано м. Київ, реєстрацію смерті проведено Відділом РАЦС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Таким чином, факти, про встановлення яких просить ОСОБА_1 не підлягають з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви та долучених до неї документів вбачається, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Отже, враховуючи викладене вище, для встановлення фактів, що мають юридичне значення, які викладені у заяві ОСОБА_1 , їй слід звернутись до суду із заявою в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, оскільки із заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, вбачається спір про право.

Керуючись ст.ст. 293, 315, 318, 258, 260-261, 353, 353, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Березанська міська рада Київської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

Суддя: Р. М. Лялик