Справа № 716/444/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

за участю секретарів судових засідань Якимик К.В., Вікторівської Д.Я.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 ,

розлянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.11.2018 по 20.07.2020 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із позивачкою в АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що сторони не дійшли згоди стосовно визначення місця проживання сина у них виникають постійні суперечки та непорозуміння на цьому ґрунті. Рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 10.06.2020 за №244/14 відповідачу визначено участь у вихованні малолітньої дитини і встановлено порядок побачення із сином кожної п`ятниці, суботи та неділі з 12-00 по 17-00 годину в присутності позивачки. Проте відповідач постійно порушує вказане рішення та дозволяє собі приїжджати на побачення із сином поза межами встановленого на побачення часу. Також відповідач неодноразово погрожував позивачці забрати сина, постійно шантажує позивачку тим, що забере від неї сина та не поверне, ображає позивачку нецензурною лайкою, словесно погрожує, чим застосовує до неї психологічне насильтво.

Позивачка, на даний час, проживає у квартирі матері в АДРЕСА_1 . В квартирі є усі комунальні зручності, сину створені необхідні умови для благополучного проживання та розвитку.

Спиртними напоями не зловживає, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно. Позивачка працює продавцем у ТОВ «Технонафтозбут», на диспансерному обліку в лікаря дерматовенеролога, лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Таким чином, позивачка вважає, що в інтересах дитини, враховуючи його вік, син повинен проживати саме з нею.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав указаних в позовній заяві.

Будучи допитаною в якості свідка, позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона офіційно працює продавцем у ТОВ «Технонафтозбут», проживає з сином в м. Чернівці в квартирі, що належить її матері. Відповідачу, згідно рішення виконкому Чернівецкьої міської ради від 10.06.2020 за №244/14 встановлені дні побачення з сином в її присутності. Проте останній рішення порушує, приїздить до сина час від часу, в той момент коли захоче. Крім того, з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_5 стягуються аліменти, які останній сплачує, заборгованості по сплаті аліментів немає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, проте до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти «адресат відсутній».

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Також на стадії підготовчого провадження відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с. 66-69). У відзиві вказує, що між ним та позивачкою відсутній спір щодо місця проживання їх спільного сина ОСОБА_5 , оскільки останній проживає саме з позивачкою. Тому просив провадження по справі закрити через відсутність предмету спору.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляду справи у його відсутності. При ухваленні рішення просив врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/1563 від 26.05.2021, що надав, а також інтереси дитини.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши доводи позивачки та її представниці, врахувавши обставини на які посилається позивачка у позовній заяві, відповіді на відзив, запереченні, а відповідач у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з огляду наступного.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 141, ст. 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.ст. 8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 20.07.2020 шлюб між ними розірвано, що видно з копії рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці (а.с. 5-6). Під час шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із копії повторного свідоцтва про його народження (а.с. 7). На даний час малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачкою, що підтверджується актом, копією свідоцтва про право на спадщину, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, акту обстеження житлових умов заявника, довідок (а.с. 16-19, 21-22). З вказаних документів вбачається, що житло має всі необхідні зручності. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови. З характеристики на ОСОБА_1 , довідок (20, 23-26) вбачається, що остання за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та дерматовенеролога не перебуває, офіційно працевлаштована.

З акту оцінки потреб сім`ї, висновків, копій виконавчого листа та судового наказу (а.с. 8, 27-33) вбачається, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здоровий, для нього за місце проживання матері створені всі необхідні умови для проживання, зростання, виховання та розвитку, відповідач на утримання сина сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів немає.

Судом також встановлено, що згідно рішення виконкому Чернівецкьої міської ради від 10.06.2020 за №244/14 відповідачу визначено участь у вихованні малолітньої дитини і встановлено порядок побачення із сином кожної п`ятниці, суботи та неділі з 12-00 по 17-00 годину в присутності позивачки (а.с. 10). Згідно рапорту, копій припису та постанов (а.с. 35-40), відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно позивачки.

З висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 26.05.2021 за №01/02/24/1563 про доцільність визначення місця проживання дитини (а.с. 92 зворот - 93) видно, що питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької міської ради 12.05.2021, в присутності обох батьків, де було прийнято рішення надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зазначення позиції окресленого питання в зв`язку із фактичною відсутністю спору між матір`ю та батьком.

Згідно ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16.

Позивачка ОСОБА_1 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, у неї створені всі умови для проживання, виховання та розвитку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, передбачені вищевказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матір`ю, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню.

При цьому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо відсутності спору між батьками відносно місця проживання малолітньої дитини. Поведінка відповідача в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження та його пояснення свідчать про зворотнє. Крім того, на пропозицію представниці позивачки щодо позасудового врегулювання спору шляхом укладання договору у нотаріуса про місце проживання дитини та порядку участі у вихованні, відповідач ОСОБА_3 відмовився.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись Декларацією прав дитини, ст.33 Конституції України, ст.ст. 141, 150, 153, 154, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 84, 180, 182-184 СК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 174-177, 258-259, 263ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю .

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Заставнівським РВ УМВС 25.01.2007, місце реєстрації АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 від 03.01.2019 року 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Рішення складено 06.07.2021.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ