Справа № 127/2115/13-ц
Провадження № 22-ц/801/1507/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 рокуСправа № 127/2115/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Сопруна В. В.,

за участю секретаря судового засідання Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Міщук Т. А.,

заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року, постановлену у складі судді Федчишена С. А. у залі суду, повний текст судового рішення складено 26 травня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області (Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Міщук Т. А., за участі заінтересованої особи (стягувача) Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Вимоги скарги мотивовані тим, що 18 вересня 2019 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року (виконавче провадження № 53971026) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350 935, 94 грн винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та в п. 2 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року.

Про існування виконавчого провадження № 53971026 йому стало відомо 08 жовтня 2020 року з Єдиного реєстру боржників. 09 жовтня 2020 року він звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Копії матеріалів виконавчого провадження отримав 27 жовтня 2020 року.

Вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки у виконавчому листі, що виданий 19 вересня 2013 року, зазначається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання 1 рік. Заява про відкриття виконавчого провадження подана 17 травня 2017 року, тобто через 3 роки 8 місяців. Строк подачі виконавчого листа до виконання не переривався та судом не поновлювався.

Державний виконавець отримавши на виконання виконавчий лист, що поданий із пропуском строку на пред`явлення до виконання, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний був протягом трьох днів повернути стягувачу виконавчий лист через пропуск строку на пред`явлення до його виконання. Разом з тим, державний виконавець допустив порушення закону, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника, а потім повернув виконавчий документ стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та в п. 2 зазначив, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року, чим поновив стягувачу строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив:

- поновити пропущений строк для подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 53971026) винесену 18 вересня 2019 року;

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 вересня 2019 року (виконавче провадження №53971026) при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350 935, 94 грн;

- визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 53971026 від 18 вересня 2019 року винесену головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350 935, 94 грн з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та в п. 2 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року;

- зобов`язати державного виконавця або іншу особу Центрального відділу виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) усунути порушення допущені 19 вересня 2019 року при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 53971026) головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350 935, 94 грн, - шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав пропущення строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено строк для подання скарги на дії державного виконавця

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області (Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Міщук Т. А. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 вересня 2019 року (виконавче провадження № 53971026) при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 17 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350935, 94 грн з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

Скасовано постанову головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області (Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Міщук Т. А. про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 53971026 від 18 вересня 2019 року винесену головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350 935, 94 грн з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання з пропуском встановленого законом строку, а доказів переривання строку пред`явлення виконавчого документа чи поновлення строку до виконання суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні вимог з приводу зобов`язання державного виконавця усунути порушення допущенні при поверненні виконавчого листа стягувачові, суд виходив з того, що указані вимоги виходять за межі цивільного судочинства та вважаються формою втручання в дискреційні повноваження державного виконавця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 червня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 08 липня 2021 року о 08:45 год.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Сопрун В. В., Оніщук В. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що стягувач вперше звернувся з виконавчим листом в 2013 році, а тому відбулося переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указує на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Також указував на необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі заявника.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2013 року у цивільній справі № 127/2115/13-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково (а.с.10)

За змістом виконавчого листа виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2013 року, яке набрало чинності 17 липня 2013 року, суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/035-43/30644 від 01 листопада 2005 року в сумі 43 905 доларів 41 цент (еквівалент 350 935, 94 грн) звернути стягнення на предмет іпотеки, який переданий банку згідно договору іпотеки від 01 листопада 2005 року цілу квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01 листопада 2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. за № 5327 (шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 193 228,00 грн зазначеною в договорі іпотеки) (а.с.10).

Виконавчий лист був виданий 17 вересня 2013 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 1 рік.

27 листопада 2014 року головним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Козачук І. Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 17 вересня 2013 року (виконавче провадження № 44706512) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, що Верховна Рада України від 03 червня 2014 року прийняла Закон України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави (а.с.36).

17 травня 2017 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Цюнько Т. П. звернулася до Центрального відділу ДВС м. Вінниці із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі № 127/2115/13-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором (а.с.12).

22 травня 2017 року головним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Медяним В. Г. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 53971026 на підставі виконавчого листа № 127/2115/13-ц від 17 вересня 2013 року про стягнення коштів в сумі 350 935,94 грн, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

18 вересня 2019 року головним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року (виконавче провадження № 53971026) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 350 935, 94 грн. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення (а.с.8).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», заява № 18966/02, пункт 53; рішення ЄСПЛ від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, пункт 40, рішення ЄСПЛ від 06 березня 2003 року у справі «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, пункт 45).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено річний строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, виданих на підставі рішення суду, крім постанов судів у справах про адміністративні правопорушення.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документу до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Аналогічні положення містяться у пункті 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа в зв`язку зі встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З матеріалів слідує, що виконавчий лист по справі № 127/2115/13 виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 17 вересня 2013 року пред`являвся до виконання двічі.

27 листопада 2014 року виконавчий документ вперше був повернутий стягувачу. 17 травня 2017 року банк повторно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження, тобто через 2 роки і 5 місяців і 20 днів.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIІI «Про виконавче провадження».

Положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що скаржник звертаючись 17 травня 2017 року із заявою про відкриття виконавчого провадження пропустив строки пред`явлення виконавчого документа є помилковим, оскільки в даному випадку відбулося переривання строків з підстав повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа в зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як слідує із оскаржуваної постанови державного виконавця ВП № 53971026 від 18 вересня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, яким передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття його до виконання вирішується при пред`явленні його до виконання, а у разі розгляду правомірності дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа з`ясуванню підлягають обставини обґрунтованості підстав його повернення.

Таким чином, головний державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т. А., діючи в межах Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

Зазначене свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки у матеріалах справи відсутні обставини, які свідчили б про неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при повернення виконавчого документа стягувачу, то у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині оскарження дій та постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині відмови в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 ухвала суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції надає оцінку оскаржуваному судовому рішенню виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, то існують підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» був сплачений судовий збір в розмірі 2 270 грн, які необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року в оскаржувані частині скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 2 270 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: В. В. Оніщук

В. В. Сопрун