Справа № 296/5028/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участю секретаря Туровської К.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку в майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями, а також автомобіль КІА Cerato, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначити ідеальні частки сторін у вказаному майні та поділити його в натурі.

Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачем з 1997 по 2015 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали вказане майно за спільні кошти подружжя, а тому воно є спільним сумісним майном і має бути поділене між ними.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 06.06.2018 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 25.09.2018 надіслала відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти позову та вказала, що частину спірного будинку хоча й було придбано у шлюбі в 2001 році, проте за кошти, які дав їй особисто батько, що стверджується відповідною розпискою. Тобто, спірний будинок придбано за кошти, які були її особистою приватною власністю. Позивач протягом 2006-2015 років переважно не працював, мав лише періодичні заробітки, тому внутрішні та зовнішні будівельні роботи в будинку проводилися за її кошти. Більшість робіт в будинку проводилося в 2014-2016 роках, коли позивач уже проживав окремо з іншою сім`єю. Крім того зазначає, що прибудови (мансардне приміщення та гараж), про які твердить позивач, є самочинним будівництвом, право власності на яке не оформлено, а тому воно не підлягає поділу. Стосовно спірного автомобіля позивач вказує, що він придбавався у кредит, який був оформлений на її ім`я, та саме вона власними коштами сплачувала платежі за кредитом, тому також вважає його своєю особистою власністю. Також відповідач зазначає, що позивач після розірвання шлюбу забрав усі вартісні інструменти та мотоцикл загальною вартістю понад 200 000 грн., вказавши, що це є його часткою у спільному майні (а.с. 21-24).

Ухвалою суду від 21.01.2019 за клопотанням позивача ОСОБА_1 у справі призначено судову будівельно-земельно-технічну експертизу; провадження у справі зупинено (а.с. 72).

Ухвалою судді від 09.09.2019 поновлено провадження у справі (а.с. 103).

Ухвалою суду від 12.11.2019 за клопотанням позивача ОСОБА_1 у справі призначено судову авто-технічну-товарознавчу експертизу; провадження у справі зупинено (а.с. 113).

Ухвалою судді від 19.03.2020 поновлено провадження у справі (а.с. 141).

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Також позивач визнав, що дозвіл на будівництво прибудов вони не брали, будували самочинно з наміром з часом узаконити прибудови. Наполягав на тому, що уже в 2014 році будівництво було повністю завершеним, а не ввели вони його в експлуатацію та не офомили право власності тільки тому, що колишня дружина всіляко ухилялася від цього.

Відповідач та її представник позов не визнали та просили повністю відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1997 та рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 21.10.2015 шлюб розірвано.

На підставі свідоцтва про шлюб від 19.10.2018 відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 68).

За час шлюбу сторонами набуто 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а також автомобіль КІА Cerato, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За період перебування у шлюбі сторонами добудовано мансардний поверх та побудовано гараж.

Вказане майно позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Як вбачається із копії розписки від 19.05.2001, ОСОБА_3 прийняла від своїх батьків грошові кошти в розмірі 40 000 грн. для купівлі 47/100 жилого будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 35). Вказаний факт придбання житла позивачем не оспорений та не спростований,

тому суд погоджується із твердженням відповідача про те, що спірна частина будинку придбана нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.

З висновку судового експерта №113/08-2019 за результатами проведення оціночно- будівельної та будівельно-технічної експертизи, зокрема, вбачається, що визначити за результатами проведеного натурного обстеження дату/період, виконавця/виконавців проведених будівельних робіт, в тому числі можливих додаткових робіт по реконструкції житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , виконаних тим чи іншим виконавцем, не вбачається за можливе (а.с. 85-102).

Також судом враховується, що на момент розгляду справи в суді право власності на новостворене нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстроване, а тому надбудова мансардного приміщення загальною площею 73,7 кв.м. та гаражу є самочинним будівництвом та не є об`єктом права власності, а тому, відповідно, не може бути об`єктом поділу. Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду в справі №760/21223/17-ц від 25.08.2020, де вказано, що об`єкт будівництва не введений в експлуатацію в установленому порядку, то він вважається незавершеним і визнання права власності на нього за рішенням суду неможливо. Таким чином суд приходить до висновку, що вимога про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями та самочинно побудованими приміщеннями задоволенню не підлягає.

Згідно свідоцтва про реєстрацію права транспортного засобу серії НОМЕР_3 право власності на автомобіль КІА Cerato, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровано 03.09.2009 за ОСОБА_3 (а.с. 131).

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

Як встановлено під час розгляду справи, спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому, в силу викладених вимог Закону, він вважається спільним сумісним майном подружжя.

При поділі майна подружжя підстав визнавати частку одного із подружжя в спірному майні особистою, згідно вимог ст. 57 СК України, у суду немає, коли для захисту прав одного із подружжя при поділі спірного майна, згідно ст. 71 СК України, припинення права на частку в такому майні не потребується.

Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності.

При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на придбаний ними під час шлюбу автомобіль, він належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 його частину.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 транспортний засіб автомобіль КІА Cerato, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визначити ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в спільному сумісному майні - автомобілі КІА Cerato, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 по 1/2 частині.

В задоволенні позову в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями, та визначення ідеальних часток сторін в ньому - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в рахунок державного бюджету України недоплачений судовий збір в сумі 116 гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в рахунок державного бюджету України судовий збір в сумі 1409 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд протягом місяця з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ; тимчасово проживає: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3