Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2659/20
Провадження № 2/553/182/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.06.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тимчука Р.І.,

за участю секретаря - Махаринської Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 30 812 грн 65 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн 00 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позов визнали частково з підстав викладених у відзиві на позов (а.с.26-28), просили застосувати строк позовної давності.

Від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Судом встановлено, що взаємовідносини підприємства «Полтаватеплоенерго» та відповідача по наданню послуг з теплопостачання врегульовані ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 р. Договір між сторонами не укладався, але підприємство надавало послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 49,3 кв.м.

Відповідно до п.18 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 р. споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Розмір щомісячної плати за надані послуги становить: за послуги центрального опалення 1596,93 грн./Гкал. протягом опалювального періоду.

Відповідачі порушили умови договору, обов`язок по оплаті спожитих послуг теплопостачання виконували неналежним чином.

За період з 01.02.2015 року по 01.11.2020 року утворилася заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 25 404,67 грн. (а.с.6-8).

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

За період 21.03.2015 року по 01.11.2020 року нараховано індекс інфляції в сумі 3 616,92 грн. та 3% річних в сумі 1 791,06 грн. (а.с.9-12).

Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 30 812 грн 65 коп.

У відзиві на позов відповідачі не погоджуються з розміром заборгованості та просять суд застосувати строк позовної давності.

Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У серпні 2020 року підприємство звернулося до Ленінського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, у якому в подальшому було відмолено та роз`яснино право для звернення до суду в позовному провадженні. Існування спеціального порядку звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води лише у формі заяви про видачу судового наказу, не забезпечувало підприємство можливості захистити свої права і інший спосіб, тобто подати позовну заяву, минаючи етап звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. І лише після відмови у видачі судового наказу у позивача виникло процесуальне право звернутися до суду з позовом.

Враховуючи останню практику Верховного Суду України, зокрема постанову від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19, суд не може вважати звернення підприємства до суду в порядку наказного провадження фактом переривання строку позовної давності.

Не дивлячись на це, судом встановлено, що строк позовної давності переривався шляхом проведення відповідачами оплат, які були більше поточних нарахувань. (а.с.6-8)

Більше того, у період з 01.02.2015 по 01.11.2020 відповідачами неодноразово здійснювались оплати, хоч і з порушенням строків розрахунків, що свідчить про визнання відповідачами вказаної заборгованості.

Розрахунком заборгованості за послуги теплопостачання, що знаходиться в матеріалах справи, та періодом платежу, що зазначається спожавачем при проведенні оплати передається підприємству банківською установою у вигляді електронних реєстрів, підтверджується:

- оплата від 26.02.2016 року в сумі 4000 грн., період платежу зазначений споживачем з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року (при нарахуваннях за січень 2016 року в сумі 746,80грн.);

- оплата від 20.12.2016 року в сумі 1560 грн., період платежу зазначений споживачем з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року (при нарахуваннях за листопад 2016 року в сумі 1217,60грн.), що свідчить про те, що відповідачі сплатили більше поточного нарахування в рахунок погашення заборгованості;

- оплата від 10.02.2017 року в сумі 1623 грн., період платежу зазначений споживачем 01.01.2017 року -31.01.2017 року (при нарахуваннях за січень 2017 року в сумі 1622,39грн.), що свідчить про те, що відповідачі сплатили більше поточного нарахування в рахунок погашення заборгованості;

- оплата від 15.05.217 року в сумі 1388 грн., період платежу зазначений споживачем 01.05.217 року -31.05.2017 року (при відсутніх нарахуваннях за травень 2017 року), що свідчить про погашення відповідачами боргу;

- оплата від 09.02.2018 року в сумі 2233 грн., період платежу зазначений споживачем 01.01.218 року - 31.01.2018 року (при нарахуваннях за січень 2018 року в сумі 1486,13грн.), що свідчить про те, що відповідачі сплатили більше поточного нарахування в рахунок погашення заборгованості;

- оплата від 11.04.2018 року в сумі 1231 грн., період платежу зазначений споживачем 01.03.2018 року -31.03.2018 року (при нарахуваннях за березень 2018 року в сумі 1370,17).

Таким чином суд вважає, що своїми діями відповідачі, а саме оплатами, які є більше ніж поточне нарахування за вищевказані періоди підтвердили визнання свого боргу перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенрего», що відповідно до ст. 264 ЦПК України перериває перебіг строку позовної давності.

Також судом було зобов`язано позивача надати докази стосовно проведення відповідачами оплат.

Так, підприємством повідомлено суд, що оплата в сумі 5813,90 грн. від відповідача ОСОБА_4 на особовий рахунок НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за поточний період не здійснювалася. А оплата від 11.01.2021 в сумі 1000 грн., зарахована підприємством як і зазначено споживачем за період з 01.12.2020 року -31.12.2020 року.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заперечення, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги підприємства правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11,15,16, 22, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України статтями 258,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 30 812 грн 65 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп., а всього 32 914 грн 65 коп. (тридцять дві тисячі дев`ятсот чотирнадцять гривень 65 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук