Справа № 284/398/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до природного заповідника «Древлянський» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду та по уточнюючій позовній заяві просить визнати наказ №41-К від 25.05.2020 в.о. директора природного заповідника «Древлянський» ОСОБА_3 про звільнення його з роботи з 25.05.2020 за відсутність на робочому місці в період з 03.04.2020 по 22.05.2020 згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, незаконним; поновити його на посаді заступника директора головного природознавця природного заповідника «Древлянський» з 26.05.2020; стягнути з природного заповідника «Древлянський» на його користь оплату за час вимушеного прогулу в сумі 96240 грн.69 коп. за період з 26.05.2020 по день поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 15000 грн., також просить допусити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, мотивуючи тим, що його відсутність на роботі у період з 03.04.2020 по 21.05.2020 пов`язана з перебуванням його у відпустці без збереження заробітної плати у відповідності до поданої ним заяви від 22.03.2020 на ім`я в.о. директора природного заповідника «Древлянський», що було викликано встановленим в державі карантином відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020.

В своїй заяві він просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 23.03.2020 на період тривалості карантину, оскільки у передкарантинний та на початку карантинного періоду він тривалий час знаходився на лікуванні, як інвалід перебуває у групі ризику в зв`язку з пандемією. Крім того, в заяві він вказував на обмеження транспортного сполучення між знаходженням місця його проживання та роботи, знаходженням на вихованні двох малолітніх дітей. До заяви були приєднані листки непрацездатності та копії свідоцтв про народження дітей.

Йому відомо, що відпустка без збереження заробітної плати йому була надана, на яку він мав право на період карантину, який діє по даний час з послабленням його з 22.05.2020. Однак, із змістом наказу його було ознайомлено лише 25.05.2020, хоча на роботу він вийшов 22.05.2020 і відпрацював один робочий день. В цей день ніхто не вимагав у нього будь-яких пояснень, не повідомляв про будь-які дисциплінарні стягнення. В цей день він отримав від голови профспілкової організації допомогу на лікування в сумі 200 грн., про що розписувався в чековій книжці.

Звільнення його з роботи по вказаній підставі суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №256, якою заборонено підприємствам, установам та організаціям незалежно від форми власності, суб`єктам господарювання державного сектору економіки та безпеки держави на час встановлення карантину звільняти працівників, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину, з підстав, установлених п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Як заступник директора він призначався на посаду за погодженням Міністерства екології України. Всупереч п.10 Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №298, його звільнення не погоджувалося з Міністерством екології.

Відповідачу було достовірно відомо, що він є депутатом Народицької районної ради, депутатом якої є і в.о. директора ОСОБА_3 , однак в порушення п.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» останній не попередив раду про його звільнення.

Будь-яких порушень трудової дисципліни з його сторони не було. Звільнення його з роботи не має законного підгрунтя, а є наслідком неприязних стосунків з директором, а на даний час в.о. директора природного заповідника «Древлянський» ОСОБА_3 , який не заперечує вказаних відносин і продовжує стверджувати, що він, позивач, не підходить на дану посаду, а підходить ОСОБА_5 .. Керівник до винесення вказаного наказу всі свої зусилля направляв на незаконне звільнення, підключаючи посадових осіб Народицької райдержадміністрації, щоб ті посприяли в звільненні його з посади, що змусило його звернутися із відповідною заявою до Народицького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, де відкрито кримінальне провадження.

Незаконним звільненням йому було заподіяно моральні страждання. Після ознайомлення з наказом про його звільнення за прогули та не відповідність займаній посаді, халатне відношення до виконання своїх обов`язків, він отримав сильний стрес, втратив рівновагу та сон, що негативно вплинуло і на його відносини в сім`ї, яка є багатодітною. Втрата роботи суттєво вплинула і на матеріальний стан його багатодітної сім`ї. Йому соромно перед працівниками, сім`єю, знайомими. Йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду він оцінює в 15000 грн..

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав наведених в уточнюючій позовній заяві.

Сторона відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на безпідставну відсутність позивача на робочому місці у період з 03.04.2020 по 22.05.2020 та законність його звільнення, яке підтверджено актом Управління Держпраці в Житомирській області.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, та дослідивши в судовому засіданні письмові та речові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, п. 4 ст. 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналогічна позиція викладена в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, в якому зазначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина 3 статті 40 КЗпП) стосуються як передбачених ст.ст 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що звільнення позивача за п.п.3, 4 ст. 40 КЗпП України проведено наказом відповідача від 25.05.2020 №41-к за невідповідність займаній посаді, халатне відношення до виконання своїх обов`язків, як заступника директора, та у зв`язку з відсутністю на робочому місці у період з 03.04.2020 по 22.05.2020 (а.с.8).

За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача стали пояснювальна записка ОСОБА_1 від 25.05.2020 та копія листа №01-35/463 від 24.03.2020 Міністерства енергетики та захисту довкілля.

Наказом відповідача від 26.06.2020 №58-к внесено зміни до наказу №41-к від 25.05.2020, а саме з п.1 вилучено «невідповідність займаній посаді, халатне відношення до виконання своїх обов`язків, як заступника директора, п.3 ст. 40 КЗпП України. Підстава вказаного наказу виконання припису ЖТ 8100/91/АВ/П від 26.06.2020 (а. с. 71).

Відповідно до положень ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.

Факт відсутності позивача з 03.04.2020 по 22.05.2020 на роботі не заперечується сторонами.

З`ясовуючи поважність причини такої відсутності суд враховує наступне.

22.03.2020 позивачем на ім`я в.о. директора природного заповідника «Древлянський» ОСОБА_3 було направлено заяву з проханням надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 23.03.2020 на період тривалості карантину, посилаючись на те, що він тривалий час (у передкарантинний та на початку карантинного періоду) знаходився на лікуванні у медичних закладах, та перебуває у групі ризику в зв`язку з пандемією. Крім того, в заяві він вказав на перебування на вихованні двох малолітніх дітей до 14 років, за якими через карантин у навчальних закладах потрібен догляд, а також на те, що він проживає в м. Овруч та доїжджає до м. Народичі різними видами транспорту, що є загрозою йому та оточуючим. В заяві наявна відмітка про подання заяви безконтактно на електронну адресу та поштою. Додатки до заяви: копії свідоцтв про народження дітей, оригінали листів непрацездатності та копія наказу відділу з гуманітарних питань Овруцької міської ради «Про тимчасове призупинення роботи закладів освіти та культури Овруцької міської ОТГ» .

В п.3-1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» законодавець закріпив, що відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку матері або іншій особі, зазначеній у частині третій статті 18 цього Закону, для догляду за дитиною віком до 14 років на період оголошення карантину на відповідній території.

У відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про оплату праці» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Проте, під час карантинних заходів у зв`язку з прийняттям Закону України від 17.03.2020 р. №530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) внесені зміни до ст. 84 КЗпП та ст. 26 Закону «Про відпустки», якими передбачено, що у разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін.

Відповідно працівник за згодою із роботодавцем може отримати відпустку без збереження заробітної плати на весь час дії карантину. При цьому, якщо період карантину буде продовжено, то така відпустка може бути продовжена та надаватися на такий період, на який буде запроваджено режим карантину.

Кабінет Міністрів України постановою від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (п.1), відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, постановив установити з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У вказаний пункт постанови вносилися зміни зідно з Постановами Кабінету Міністрів № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020.

На підставі вищевказаної заяви ОСОБА_1 від 22.03.2020 останньому було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю лише 11 календарних днів з 23.03.2020 по 02.04.2020 включно. Наказ містить посилання: до роботи стати 03.04.2020, а також відмітку про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 25.05.2020. (а.с. 9-10).

Вийшов ОСОБА_1 на роботу 22.05.2020, що підтверджується відміткою в журналі обліку робочого часу працівників (а.с. 13). 25.05.2020 у позивача було відібрано пояснення про причину відсутності на робочому місці в період з 03.04.2020 по 22.05.2020 (а.с.11-12).

Копія листа голови Народицької районної державної адміністрації Житомирської області №01/35/463 від 24.03.2020 на адресу Міністерства енергетики та захисту довкілля України (а.с.29) підтверджує факт звернення за сприянням у погодженні звільнення ОСОБА_1 та оголошення найближчим часом конкурсу на заміщення вакантної посади директора природного заповідника «Древлянський» в зв`язку з хворобою ОСОБА_3 .. Підставою став лист ПЗ «Древлянський» від 23.03.2020 №01-12/149, який додавався.

За погодженням розірвання трудового договору за ініціативою власника із ОСОБА_6 на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з його невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, звертався і безпосередньо відповідач 07.02.2020 з листом №01-12/81 (а.с.96). На вказаний лист заступником Міністра В.Головатенко було роз`яснено положення ст.40 КЗпП України та вказано на необхідність надання до міністерства підтверджуючих документів для розірвання трудового договору за ініціативою власника із ОСОБА_6 на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. При цьому, було вказано, що у разі надходження відповідних документів лист буде розглянуто додатково (лист від 13.03.2020 №26/1.9-22.2-6559 а.с.97).

Будь-які інші листи-погодження Міністерства енергетики та захисту довкілля України на звільнення позивача відсутні, що підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_7 фахівець з кадрів.

Тобто, відповідачем не було отримано у встановленому законом порядку погодження на звільнення позивача, що передбачено п.3.7 розділу 3 Положення про природний заповідник « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке затверджено наказом Міністерства охорони навеколишнього природного середовища України від 20.12.2011 №550 (у редакції наказу Мінекоенерго від 23.10.2019 №350).

З копії повідомлення природного заповідника « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ім`я голови Народицької районної ради Невмержицького І.В. від 23.04.2020 №01-12/197 вбачається, що вказаним повідомленням повідомлено, що ОСОБА_1 , який є депутатом Народицької районної ради, відсутній з невідомих причин на робочому місці з 03.04.2020 по даний час. В зв`язку з цим, постає питання звільнення його з займаної посади, а тому повідомляють про ініціювання процедури звільнення заступника директора головного природознавця ОСОБА_1 ..

Згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

Аналізуючи зміст вказаної правової норми, суд відмічає, що не менш ніж за 15 днів власник або уповноважений ним орган письмово має повідомити відповідну місцеву раду про попередження депутата місцевої ради про звільнення його з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади. Тобто, відповідач мав повідомити позивача про звільнення не пізніше 08.04.2020.

В постанові від 25.08.2020 р. у справі №553/1268/15 ц Верховний Суд дійшов висновку, що визнання аудіозапису речовим доказом є правомірним у разі відсутності переконливих аргументів і доказів, які ставили б під сумнів допустимість аудіозапису як доказу, та незаявлення учасниками справи клопотань про призначення у справі фонетичної експертизи для спростування відповідного доказу.

Оскільки сторона відповідача не заперечувала достовірність аудіозапису розмови ОСОБА_1 з головою Народицької районної ради Невмержицьким І.В., наданого у якості доказу, та не вказувала на його фальсифікацію шляхом монтажу (для спростування чого проводиться судова експертиза), та приймаючи до уваги, що в процесі розмови ОСОБА_8 заперечував отримання вищевказаного повідомлення від природного заповідника «Древлянський» на його ім`я, а також зміст самого повідомлення, суд не може вказане повідомлення покласти в основу рішення по справі.

Копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.31) та листів Народицького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області на ім`я директора відповідача ОСОБА_3 від 04.05.2020, 07.05.2020 та 22.05.2020 підтверджують відкриття кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_1 за ч.ч.1,2 ст. 172 КК України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона у період з 23.03.2020 по 25.05.2020 була постійно на роботі і від працівників знала, що ОСОБА_1 знаходиться у відпустці. Їй відомо, що за участю директора були проведені збори щодо вирішення питання звільнення ОСОБА_1 за статтею.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 підтвердили факт перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати та його невихід на роботу після її закінчення. Так, свідок ОСОБА_7 показала, що їй з резолюцією було передано заяву ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати з 22.03.2020 по 02.04.2020. Вона в телефонному режимі повідомила останнього про наказ, зазначивши і дату виходу на роботу 03.04.2020. Він не з`явився у вказаний день на роботу. Йому телефонували про необхідність бути в рейді 05.04.2020. Він не брав трубку. Засобами поштового зв`язку копія наказу йому не направлялася, в тому числі і електронною поштою. Не вияснялася письмово і причина неявки на роботу у період з 03.04.2020 по 22.05.2020.

Обставину щодо повідомлення кінцевої дати відпустки позивач категорично заперечував, зазначаючи, що ОСОБА_13 посилалася на її невизначеність.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтверджуючи факт неявки позивача в рейд, негативного відношення колективу до позивача по причині не належного виконання своїх обов`язків, не підтвердили факт повідомлення ОСОБА_1 саме кінцевої дати відпустки.

Водночас, позивач зі свого боку не поцікавився у роботодавця щодо періоду відпустки, хоча кінцеву дату її йому було не повідомлено; не вказав на підставу надання відпустки ( п.3-1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки»); не вияснив дату виходу на роботу, хоча це є його обов`язком відповідно до ст.139 КЗпП України.

За встановлених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень діючого законодавства України та наданих сторонами доказів, зважаючи, що відповідач належним чином не опрацював заяву позивача, не встановив підстави надання відпустки та не задовольнив її на підставі п.3-1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки», не повідомив належним чином про її період, не ознайомивши своєчасно з наказом, не попередив позивача про необхідність виходу на роботу, не погодив в установленому порядку звільнення з Міністерством енергетики та захисту довкілля України та не повідомив місцеву раду про попередження депутата місцевої ради про звільнення його з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади у встановлений законом строк, суд приходить до висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення порушено порядок його застосування та відповідно наказ директора природного заповідника «Древлянський» №41-К від 25.05.2020 в.о. директора природного заповідника «Древлянський» Шелюка М.І. «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення його з роботи з 25.05.2020 за відсутність на робочому місці з 04.03.2020 по 22.05.2020 згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, по своїй правовій природі є протиправним і не може залишатися в силі.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи та зібрані, на засадах диспозитивності та змагальності сторін, докази, суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити на посаді заступника директора головного природознавця природного заповідника «Древлянський» з 26.05.2020 на підставі ч.1 ст. 235 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82852 грн.77 коп., тобто за період з 26.05.2020 по 17.06.2021 (7116, 00 грн. +6177,49):43дні х 268 днів =82852 грн.77 коп.) .

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідачем не надано доказів, що моральна шкода заподіяна не з його вини.

Між вказаними діяннями відповідача (незаконне звільнення) та заподіяною моральною шкодою позивачу мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є законними.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 15000 грн., а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, ступінь вини відповідача, та поведінку позивача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 2240 грн., що буде достатнім для відновлення порушених прав.

В решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: на користь ОСОБА_1 в сумі 125 грн. 53 коп. та 2510 грн. 12 коп. в доход держави .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати наказ №41-К від 25.05.2020 в.о. директора природного заповідника «Древлянський» Шелюка М.І. «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення його з роботи з 25.05.2020 за відсутність на робочому місці з 04.03.2020 по 22.05.2020 згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, незаконним.

Поновити ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 на посаді заступника директора головного природознавця природного заповідника «Древлянський» з 26.05.2020.

Стягнути з природного заповідника « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 оплату за час вимушеного прогулу в сумі 82852 грн.77 коп. за період з 26.05.2020 по 17.06.2021.

Стягнути з природного заповідника «Древлянський» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2240 грн..

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з природного заповідника «Древлянський» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 125 грн. 53 коп. та 2510 грн. 12 коп. в доход держави.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 29.06.2021.