Ухвала

08 липня 2021 року

м. Київ

справа №362/2907/20

провадження №61-11117ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та просило витребувати автомобіль марки «VW Passat В7», 2013 року випуску, із володіння ОСОБА_2 у власність

ТОВ «Порше Лізинг Україна» та визнати за ТОВ «Порше Лізинг Україна» право власності на вказаний транспортний засіб.

04 січня 2021 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на вказаний вище транспортний засіб.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «Порше Лізинг Україна»про забезпечення позову відмовлено .

Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня

2021 року скасовано та увалено нове рішення, яким накладено арешт на автомобіль марки «VW Passat В7» 2013 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту другого частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що власником автомобіля марки «VW Passat В7», 2013 року випуску, із 28 липня 2017 року є

ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що між сторонами існує реальний спір майнового характеру про витребування майна із чужого незаконного володіння, існує вірогідність того, що власник автомобіля ОСОБА_1 може відчужити спірний автомобіль, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.

Застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та поновлення його порушених прав та інтересів.

У даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову, накладення арешту на автомобіль з метою недопущення перереєстрації прав на це майно, ніяким чином не створює перешкоди у обмеженні можливості відповідача, користуватися цим майном, та не призведе до невідворотніх наслідків.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження відповідачем майна на користь третіх осіб, що у свою чергу потягне необхідність для позивача подання до суду нових вимог і залучення інших співвідповідачів, і це призведе до безконтрольного розширення кола осіб, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про правильність застосування та мотивування апеляційним судом норм процесуального права при ухваленні судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров