Справа № 201/4035/21
Провадження № 2/201/2263/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У своєму позові ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З серпня місяця 2014 року ОСОБА_1 без реєстрації проживав у квартирі разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , вели спільне господарство, проживали однією родиною. Поряд з цим зазначив, що на день смерті ОСОБА_3 , окрім позивача, у квартирі проживав та був зареєстрований зведений брат позивача по лінії матері ОСОБА_4 . Позивач з братом залишилися проживати у зазначеній квартирі удвох після смерті матері, однак у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини вони не зверталися, оскільки вважали, що як єдині спадкоємці першої черги фактично прийняли спадщину після смерті матері. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У квітні 2021 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак приватним нотаріусом дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадкоємцем було порушено термін для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством, а також фактично не прийняв спадщину, так як не був зареєстрований разом із спадкодавицею за однією адресою на день відкриття спадщини та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки спадкоємцем не надано доказів про підтвердження родинних стосунків спадкоємця зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, позивач просив встановити факт постійного проживання з ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю; встановити факт проживання з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з серпня 2014 року і по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ; визнати за право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду від відповідача надійшла заява, в якій остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Зазначила, що вважала, що має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 та після смерті ОСОБА_4 , однак нотаріус їй роз`яснив, що вона не належить до спадкоємців за законом..

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 батьки позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , зроблено запис №2061 (а.с. 30).

Також встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 (а.с. 29).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис №2800 та копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу: 63703977 (а.с. 25-26).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідний актовий запис №2342 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 63703395 (а.с. 27-28).

У матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на житло, видане 19 червня 1998 року згідно з розпорядженням №1/1893-98 Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_3 , членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 33).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та місце реєстрації №14712 від 28.04.2015 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , родинні стосунки - син, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 36).

Згідно відповіді Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 07.04.2021 року за Вих.№100, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки спадкоємцем було порушено термін для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством, а саме спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавці, а також фактично не прийняв спадщину, так як не був зареєстрований разом із спадкодавицею за однією адресою на день відкриття спадщини. (а.с. 38)

Згідно відповіді Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 07.04.2021 року за Вих.№101, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не надано доказів про підтвердження родинних стосунків спадкоємця зі спадкодавцем. (а.с. 39)

Із наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. копій спадкових справ вбачається що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , окрім позивача, звернулася ОСОБА_2 (а.с. 75 та 94).

Позивач звернувся з даним позовом до суду, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав ОСОБА_1 у нотаріальному порядку.

Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п. 5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

У постанові КЦС ВС від 21.03.2019 по справі № 461/4689/15-ц; провадження № 61-43735св18 та постанові КЦС ВС від 12.08.2019 по справі № 521/16365/15; провадження № 61-28987св18, з посиланням на п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

У своїй Ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «…якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. З ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів…».

У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

Відповідно до абз. 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, згідно пп. 15 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.»

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права.

У інформаційному листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), про що зазначено у ст. 1216 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Згідно ч.1,3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з серпня 2014 року і по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 3416 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев