Справа № 308/8922/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дегтяренко К.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби про невиконання рішення та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

13 липня ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби, в якій просить:

- зобов`язати Ужгородський МВДВС виконати Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2020 року по справі №308/10083/20, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з дня звернення до суду 30.09.2020 року по 28.02.2021 року.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України,згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,що виникають з цивільних,земельних,трудових,сімейних,житлових та інших правовідносин, крім справ,розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження - участь у ньому двох сторін - позивача та відповідача.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що позивач оскаржує дії державного виконавця Ужгородський МВДВС Південно Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м.Івано-Франківськ) Самардак Людмили Ігорівни щодо виконавчого провадження від 29.01.2021 року, яким, було стягнуто на її користь аліменти з 01.03.2021 року, а не з 30.09.2020 року, як вказано , в виконавчому листі №308/10083/20 виданому 29.12.2020 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Таким чином, ОСОБА_2 являється боржником у виконавчому провадженні ВП № 64314704, яке відкрите на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2020 року, справа №308/10083/20. Вказана обставина підтверджується також постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2021 року, ВП №64314704. Так, ОСОБА_1 , який є стороною виконавчого провадження, оскаржує рішення та дії державного виконавця у даному виконавчому провадженні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 450 ЦПК України передбачено порядок розгляду скарг, встановлено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби,приватного виконавця усунути порушення(поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, порядок оскарження рішень, дії (бездіяльності) приватного виконавця визначений Розділ VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та передбачає звернення до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції зі скаргою.

У даному випадку, позивач, як сторона виконавчого провадження, оскаржуючи дії приватного виконавця, для захисту своїх прав, якщо вважають,що рішенням,дією або бездіяльністю приватного виконавця під час виконання судового рішення,порушено його права чи свободи, має право звернутися до суду у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, а не у порядку позовного провадження, оскільки відповідні вимоги позивача мають розглядатись в межах контролю за виконанням судового рішення за скаргою боржника у виконавчому провадженні.

У позовній заяві жодних інших вимог матеріально-правового характеру заявлено не було.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, так як позивач оскаржує дії приватного виконавця, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі.

На виконання вимог ч. 5 ст.186 ЦПК України роз`яснити позивачу про право звернення до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із відповідною скаргою на рішення, дії (бездіяльність) приватного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 447, 448 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби про невиконання рішення та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.С.Дегтяренко