Справа № 182/5063/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Тананайської Ю.А.
за участю секретаря Назаренко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 182/5063/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. В подальшому надала суду заяву про слухання справи без її участі.
Відповідач на розгляд справи не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв чи повідомлень не надходило.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням думки позивача, яка в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку.
Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, наданні інших індивідуальних послуг, оптову торгівлю іншими проміжними продуктами, надає інші інформаційні послуги та має статус фізичної особи-підприємця, що підтверджується копією витягу.
Між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг від 24.10.2019 року.
Також цим договором було визначено обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок вирішення спорів, особливі та гарантійні умови.
Договір був складений у простій письмовій формі та підписаний сторонами.
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Статтями 901, 902 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Таким чином, між сторонами був укладений письмовий договір про надання послуг, сторони якого погодили усі істотні умови цього договору.
Крім того, з наданого витягу вбачається, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, наданні інших індивідуальних послуг, оптову торгівлю іншими проміжними продуктами, надає інші інформаційні послуги. Такого виду діяльності, як виконання робіт, він не здійснює.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України.
Під час розгляду справи не було встановлено не додержання сторонами жодної з вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, що могло ставити під сумнів чинність чи правомірність укладеного між сторонами договору.
Позивачем заявлено вимогу про визнання договору по надання послуг від 24.10.2019 року недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.
Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Суд відзначає, що частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15, 16 ЦК України також встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, одним з яких є припинення правовідношення.
Частиною 2 ст. ст. 653 ЦК України встановлено, що зобов`язання сторін припиняються у разі розірвання договору.
Частиною 3, 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:
1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;
2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);
3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;
4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;
5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.
Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.
Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.
Таким чином, з аналізу наведених норм права вбачається, що звернення споживача до суду з вимогою про визнання договору недійсним, є неналежним способом захисту права, а тому така вимога задоволенню не підлягає.
Щодо вимог позивача про стягнення грошових коштів в сумі 11 300 грн., суд відзначає наступне.
Позивачка вимагає від відповідача повернути їй сплачені грошові кошти в сумі 11 300 гривень, при цьому позивач не надала належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України щодо передачі відповідачу грошових коштів.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 11 300 гривень.
Оскільки вимоги відповідача про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про повернення грошових коштів, вони задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 57-64, 208-223, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити повністю.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1

Відповідач ФОП ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2021 року.

Суддя: Ю. А. Тананайська