Житомирський апеляційний суд
Справа №275/436/17 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №275/436/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Терес Оксана Володимирівна на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Данилюк О.С. у смт Брусилів

встановив:

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.12.2013 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на 2/3 частини, а за її сестрою ОСОБА_2 - право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

21 червня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , яка передана у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала матері сторін на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Свідоцтва були видані кожному співвласнику відповідно до його частки, а саме ОСОБА_1 на 2/3 частини земельної ділянки та ОСОБА_2 - на 1/3 частину земельної ділянки.

Відповідач не бажає за взаємною згодою розділити житловий будинок та нотаріально посвідчити даний правочин, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Просила суд виділити їй в натурі 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а також виділити 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:3103.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що майже три роки після смерті їхньої матері вона повністю здійснює всі витрати щодо утримання спадкового майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3103 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0227 з цільовим призначенням для ведення ободистого селянського господарства, житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому зазначає, що спірне майно було ще п`ять років назад поділено між сторонами добровільно, про що свідчать фотокопія технічного паспорту та план розподілу земельної ділянки, який був складений та погоджений між сторонами. З урахуванням вищевикладеного, відповідач просила виділити їй в натурі 1/3 частину, а відповідачу ОСОБА_1 2/3 частини - земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,242 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , з кадастровими номерами :02:001:3103, :02:001:0227, згідно плану розподілу земельної ділянки; виділити їй в натурі кімнату 6 загальною житловою площею 16,1 кв.м. з житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 кімнату 4 загальною житловою площею 12,5 кв.м. та кімнату 5 загальною житловою площею 11,0 кв.м. з житлового будинку, розташований по АДРЕСА_1 ; залишити у спільному користуванні сторін веранду 1, коридор 2, кухню 3, вітальню 7 у житловому будинку та виділити відповідачу 1/3 частину, а позивачу 2/3 частини сараю, погреба, криниці, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали суду від 09.11.2020 про виправлення описки в рішенні суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ будинку задоволено.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 2/3 частини житлового будинку загальною площею 43,1 кв.м., яка складається з веранди 1-1 площею 6,4 кв.м, коридора 1-2 площею 7,0 кв.м, кухні 1-3 площею 7,2 кв.м, кімнати 1-4 площею 12,5 кв.м, вітальні 1-7 площею 10,0 кв.м, а також сараю літера Б площею 41,8 кв.м, погрібу літера Пг площею 11,0 кв.м, вбиральні літера У площею 1 кв.м, 2/3 частини огорожі літера 1.2, Ѕ частину криниці літера К, визнавши за нею право власності на вказане майно.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 1/3 частину вказаного житлового будинку, а саме: 1/3 частину житлового будинку загальною площею 27,1 кв.м, яка складається з кімнати 1-5 площею 11,0 кв.м, кімнати 1-6 площею 16,1 кв.м, а також 1/3 частину огорожі літера 1.2, Ѕ частину криниці літера К, визнавши за нею право власності на вказане майно.

Право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - припинено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями провести ремонтно-будівельні роботи та для новоутворених ізольованих квартир влаштувати інженерні комунікації (електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання, систему опалення).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь до ОСОБА_2 компенсацію за відступ від рівності часток в будинку в розмірі 1775 грн.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 2/3 частини (площею 1667 кв.м), а ОСОБА_2 - 1/3 частину (площею 833 кв.м) земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:3103, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до варіанту І-2 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 781/07.18 від 27.07.2018 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Терес О.В. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічні вимоги її довірительки.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що суд безпідставно поклав в основу рішення висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, оскільки експертом при визначенні варанів поділу будинку не був взятий до уваги незадовільний стан будинку, який був побудований у 1965 році, а тому технічно поділити його в натурі не є можливим. Також суд при вирішенні даного спору не взяв до уваги той факт, що спірне майно було добровільно поділено між сторонами ще п`ять років тому назад, про що свідчить план розподілу земельної ділянки, складений та погоджений сторонами. У зв`язку з чим, поділ будинку повинен бути проведений відповідно до варіанту запропонованому відповідачем у зустрічній позовній заяві. Під час розгляду справи судом також було повністю проігноровано той факт, що ОСОБА_2 тривалий час обробляє праву частині земельної ділянки, орієнтовною площею 0,20 га (зі сторони приміщення сільради), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте суд виділив їй необроблену частину земельної ділянки, яка заросла чагарниками.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні відповідач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2013 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_2 на 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.06.2016р. державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_1 є власницею 2/3 ідеальних частин, а ОСОБА_2 1/3 ідеальної частини земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим номером :02:001:3103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.8 т.1).

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.09.2017р. державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_1 є власницею 2/3 ідеальних частин, а ОСОБА_2 1/3 ідеальної частини земельної ділянки площею 0,2420 га, з кадастровим номером :02:001:0227, що розташована по АДРЕСА_1 , яка передана у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.228 т.1).

Право власності на частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку та земельних ділянках зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.7,10-11,230,233 т.1).

Згоди між сторонами про поділ спірного майна в добровільному порядку не досягнуто.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.183, 358, 367 ЦК України, ст. 86,88 ЗК України та виходив з запропонованих експертом варіантів розподілу будинку та земельної ділянки в натурі, зокрема, враховуючи пропозицію позивача щодо поділу будинковолодіння за першим варіантом експертизи та варіантом І-2 поділу земельної ділянки. Крім того, суд першої інстанції також врахував відсутність доказів на підтвердження неможливості поділу будинку в натурі та наявність між сторонами неприязних стосунків, що виключає можливість залишення у спільному користуванні сторін даного майна.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майно, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання - улаштування в окремих жилих будинках, квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №654/2080/17-ц (провадження № 61-3792св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18-ц (провадження № 61-12338св20).

Як вбачається із матеріалів справи, запропоновані у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 781/07.18 від 27.07.2018 рокусім варіантів поділу житлового будинку передбачають втручання в несучі конструкції житлового будинку (перенесення і влаштування дверних прорізів, віконних пройм, перегородок, переобладнання кімнати під кухню, влаштування тамбуру для проходу тощо).

Крім того, зі змісту висновку експертизи слідує, що квартири будинку, які виділяються в ізольоване користування у запропонованих варіантах розділу будинку, згідно вимог діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, повинні бути облаштовані інженерними комунікаціями: електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання (при бажанні), систему опалення. Вартість і точний перелік робіт по влаштуванню або переобладнанню окремих систем інженерного устаткування, залежить від розробленої і погодженою у встановленому законом порядку проектно-кошторисною документацією. Також експертом зазначено, що всі перепланування та переобладнання по запропонованим варіантам поділу житлового будинку необхідно виконувати з дозволу місцевих органів влади.

Проте, відповідні документи на переобладнання та перепланування житлового будинку, погодження з виконавцями послуг електропостачання та газопостачання спірного будинку, матеріали справи не містять.

З метою усунення даного недоліка, апеляційним судом були витребувані необхідні дозволи на переобладнання вказаного будинку та погодження виконавців послуг.

Так зі змісту відповіді Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 04-18/550 від 19.03.2021 р. вбачається, що з урахуванням висновків судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 781/07.18 від 27.07.2018 рокуселищна рада не заперечує щодо можливості перепланування та переобладнання будинку, у зв`язку із його поділом в натурі (а.с.20 т.3).

Згідно відповіді АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» Попільнянського відділення від 20.04.2021 року слідує, що облаштування автономною системою газопостачання вищевказаного будинку можливе після проведення реконструкції системи газопостачання за рахунок співвласника, якому необхідно провести реконструкцію з облаштування кухні та замовити проектну документацію на виконання приєднання до розподільного газопроводу і подальшого газопостачання частини будинку (а.с.75-76 т.3).

Зі змісту відповіді Коростенського району електричних мереж АТ «Житомиробленерго» № 130 від 02.03.2021 на запит суду слідує, що приєднання споживача до мереж АТ «Житомиробленерго» здійснюється при його зверненні до товариства. Інформація щодо приєднання споживача до мереж розміщена на сайті АТ «Житомиробленерго» в розділі «Приєднання» у вільному доступі (а.с.42 т.3).

Крім того, ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Таким чином задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу будинку та земельної ділянки в натурі, суд першої інстанції, на підставі наданих належних доказів, які підтверджують можливість поділу будинку в натурі та його переобладнання, яке на даний час узгоджено з компетентними органами, а також поділ земельної ділянки, дійшов обґрунтованого висновку про можливість поділу будинку за першим варіантом та І-2 варіантом розподілу земельної ділянки судової експертизи, які найбільш відповідають розміру ідеальних часток співвласників та фактичному порядку користування спірним майном, який склався між сторонами. Також суд першої інстанції, врахувавши відсутність доказів на підтвердження можливості поділу в натурі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :02:001:0227), наявність між сторонами неприязних стосунків та докази технічної можливості поділу будинку в натурі, що виключає можливість залишення у спільному користуванні сторін даного майна, згідно запропонованого відповідачем варіанту, дійшов обґрунтовано висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , зазначивши відповідні мотиви.

Посилання відповідача на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, оскільки експертом при визначенні варанів поділу будинку не був взятий до уваги незадовільний стан будинку, який був побудований у 1965 році, а тому технічно поділити його в натурі можливо, колегія суддів відхиляє, оскільки зі місту даного висновку експертизи слідує, що визначаючи варіанти поділу будинку експертом був врахований технічний стан будинку, рік його побудови та знос. Даний висновок колегія суддів визнає обґрунтованим, оскільки це висновок судового експерта, який був попереджений про кримінальну відповідальність та проведений за ухвалою суду, є таким, що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом на підтвердження технічної можливості поділу будинку в натурі. З урахуванням вказаного висновку судової експертизи та листа Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 04-18/550 від 19.03.2021, яка не заперечує щодо можливості перепланування та переобладнання будинку, у зв`язку із його поділом в натурі, суд відхиляє як неналежний доказ акт обстеження спірного будинку, який був складений в.о. старости с. Нови Озеряни ОСОБА_4 та адміністратором «ЦНАП» Брусиловської селищної ради, в присутності відповідача та двох свідків, на предмет неможливості його поділу в натурі через незадовільний стан.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції факту добровільного поділу спірного майна між сторонами, про що свідчить фотокопія технічного паспорту та план розподілу будинку і земельної ділянки, які складені та погоджені сторонами (а.с.225 т.1, а.с.36, 37 т.2), є безпідставними. Відповідно до положень ст. 88 ЗК України договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів про укладення між сторонами вказаної угоди. Крім того, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального права через те, що суд не досліджував письмові докази, оскільки зі місту протоколу судового засідання від 25.09.2020 вбачається, що судом досліжувалися (оголошувалися) матеріали справи (а.с.166 т.2). Зауважень щодо технічного запису та протоколу судового засідання сторона відповідача не подавала.

Отжедоводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Терес Оксана Володимирівна залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Головуючий Судді