Справа № 336/7938/20
пр. № 2 /331/1339/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив надати дозвіл на виїзд її дитини за кордон для відпочинку та подальшого навчання без дозволу та згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем з 2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 17.03.2005 року, актовий запис № 25.

Позивачка з 2006 року матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає, тому вона в 2019 році була вимушена звернутись дот суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки.

15 квітня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

На протязі двох років позивачка намагалась отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, у телефонній розмові ОСОБА_2 відмовив у наданні такого дозволу, не повідомивши причин.

Вважає, що така позиція батька шкодить інтересам неповнолітньої доньки та порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, а також вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, тому вона вимушена звернутися із зазначеною заявою до суду.

За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

На підставі вищевикладеного просить суд надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за межі України у період з 20 липня 2021 року по 20 серпня 2021 року без згоди батька.

Ухвалою судді від 04.01.2021 року провадження у справі відкрито з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання позивач не з`явилась, представником позивача адвокатом Логіновою В.В. надано суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі та участи позивача, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України повторно в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов у відповідності до ст. 178 ЦПК України не надала. В зв`язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною.

Представник третьої особи, також у судове засідання не з`явився, надавши суду звернення про розгляд справи за його відсутності та розгляд справи провести з урахуванням прав та інтересів дитини.

У відповідності до ст.ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

За згодою позивача і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Сторони у шлюбі не перебували, під час фактичних шлюбних відносин у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 17.03.2005 року, актовий запис № 25 (а.с.8).

За змістом позовної заяви, позивачка бажає здійснити виїзд за межі території України з донькою у період 20 липня 2021 року до 20 серпня 2021 року, з метою відпочинку та її подальшого її вступу до навчального закладу за межами України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховною Ради РСР від 27.02.1991 року № 789-XII, ч. 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 1 п. 4 Правил виїзду за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на територіїУкраїни, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України.

Згідно до абзацу 2 та абзацу 3 частини 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 52 від 27 січня 1995 року, а саме: пунктом 3, регулюється питання виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків.

З наведених положень законодавства випливає, що дозвіл батьків на виїзд за межі держави простирається на випадки такого виїзду дітей, що не досягли шістнадцяти років.

Між тим донька сторін, подолавши означену вікову межу 17 березня 2021 року, в силу наведених положень законодавства має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів внормовані ст. 16 ЦК України.

Оскільки, як зазначено, на момент винесення рішення ОСОБА_4 виповнилося 16 років, необхідність в отриманні згоди її батька на оформлення документів для виїзду за кордон відпала, тому відсутні ознаки порушення її особистого права на виїзд за межі території України, що виключає ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Керуючись ст. 7, 150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265, 279, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про надання згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою зая-вою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом три-дцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізь-кого апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголо-шення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскар-ження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому пов-ного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає за-конної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеля-ційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива