Справа № 372/4460/20
Провадження 2-з-80/21
ухвала

05 липня 2021 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Сокол О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Обухівського районного суду (суддя Тиханський О.Б.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Обухівської районної державної адміністрації Київської області Тимченка Антона Сергійовича про скасування записів про державну реєстрації прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Обухівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_3 .

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:026:0014, :01:026:0032, :03:024:0637, :03:024:0638, :01:026:0015, :01:009:0028, :01:009:0069, :01:009:0070, :01:009:0072, :01:009:0073, :01:009:0032, 23151000:01:009:0071, будівлі першої черги «Риболовно-спортивної бази», реєстрацій номер об`єкта нерухомого майна: 231, адреса: АДРЕСА_1 ;, житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, адреса: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 . Мотивуючи заяву тим, що неприйняття заходів по забезпеченню позову у вигляді накладення арешту призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволеня позову, а ОСОБА_3 має реальну можливість відчуження нерухомості, у зв`язку з чим вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову.

Розгляд заяви проводився у порядку ч.1 ст.153 ЦПК України без виклику сторін.

Дослідивши заяву та додані до неї докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути накладення арешту на майно, частина 3 цієї ж статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження. Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на майно є співмірними із заявленими позовними вимогами у справі №372/ 4462/20.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Т.В. Проць