Справа № 489/5400/17
Номер провадження 2/489/358/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Глубоченко О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом

встановив

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 16.листопада 2017 року було відкрито провадження та вимоги об`єднано в одне провадження.

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 19 квітня 2018 року вимоги було об`єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено та відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_3 .

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2018 рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2018 було скасовано та направлено справу на новий судовий розгляд. Верховний Суд встановив, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача Миколаївської міської ради.

В липні 2020 з Верховного Суду до Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла вищевказана цивільна справа для розгляду.

Ухвалою від 24.07.2020 справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про заміну відповідача та позовну заяву в новій редакції, зазначивши відповідачем ОСОБА_3

ОСОБА_3 також подав заяву про заміну відповідача та позовну заяву в новій редакції, зазначивши відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 26.10.2020 задоволено клопотання про заміну неналежних відповідачів належними та визнано позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічним, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1 за кожною в порядку спадкування за заповітом після смерті їх дядька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки вказаного житлового будинку, а вони є спадкоємцями за заповітом, однак не можуть оформити свої спадкові права в зв`язку із тим, що за життя спадкодавець не оформив належним чином документи та не отримав правовстановлюючий документ на належні йому 1/3 частки житлового будинку. Просили визнати за ними право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за кожною в порядку спадкування за заповітом після смерті їх рідного дядька ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , подавши позовну заяву в новій редакції, просив визнати за ним право власності на 1/9 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовна заява мотивована тим, що спадкодавець ОСОБА_4 за свого життя не набув права власності на свою частку, не отримав свідоцтво про право власності та не виконав рішення Ленінської районної ради народних депутатів м. Миколаєва № 337 від 29.10.1986.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносин.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкодавець є рідним дядьком сторін. За життя ОСОБА_4 склав на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заповіт від 18.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т. А. та зареєстрований в реєстрі за № 1010, за яким спадкодавець заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний заповіт не оскаржувався.

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 29.10.1986 № 337 домоволодіння на АДРЕСА_1 розділено на два самостійних. Вказаним рішенням встановлено, що власником домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці площею 640 кв. м., є ОСОБА_5 , а власниками домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 733 кв. м., є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на 1/3 частку кожний.

За життя всіх співвласників вказане рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 29.10.1986 року №337 виконано не було, свідоцтва про право власності на частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок не одержані та не зареєстровані.

Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2017 року № 3287 повідомлено, що як вбачається з матеріалів інвентарної справи станом на 28.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за: ОСОБА_4 1/10 часток; ОСОБА_6 1/10 часток; ОСОБА_5 4/5 часток, на підставі свідоцтва про право власності від 22.05.1986.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2016 задоволено позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а саме: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , та на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 104053522 від 16.11.2017 вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2016.

Постановами приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйової Т. А. від 26.02.2015 позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії та у зв`язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Відповідно до листа приватного нотаріуса № 263/02-14 від 16.12.2014 ОСОБА_3 було роз`яснено, що заповіт посвідчено не на його користь та право на прийняття спадщини виникає у нього лише у разу відмови від прийняття або неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом.

Положеннями статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивачі, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подали до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи №26/2014 померлого ОСОБА_4

ОСОБА_3 не вказував, що на день відкриття спадщини він мав право на одержання обов`язкової частки спадщини, відповідних доказів не надав.

Заперечення ОСОБА_3 щодо того, що оскільки спадкодавець не оформив право власності, то заповіт не розповсюджується на це майно, є хибними, оскільки не оформлення права власності не позбавляє спадкоємців права на визнання права власності в порядку спадкування (про що зазначав і він в якості підстав свого позову) та в заповіті однозначно вказано, що спадкодавець заповідав усе майно, яке належить або буде належати на день смерті.

До складу спадщини, в т. ч. яке може бути успадковане за заповітом, входить право на майно, яке не оформлено та не зареєстровано спадкодавцем. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі 523/3522/16-ц.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом після смерті їхнього дядька, вчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини, від спадщини не відмовились, відсутні спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині. Заповіт від 18.12.2012 в судовому порядку недійсним не визнавався та є чинним на час розгляду справи в суді.

Судом встановлено, що з 1981 року ОСОБА_4 був співласником домоволодіння АДРЕСА_1 з розміром частки 1/3. У зв`язку з поліпшенням житлових умов одного із співвласників, а саме ОСОБА_5 , частки співвласників змінилися.

Зокрема, за згодою співвласників рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради від 29.10.1986 № 337 було проведено поділ вказаного домоволодіння на два самостійних з присвоєнням двох самостійних адрес. Вказаним рішенням встановлено, що власником домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці площею 640 кв. м., є ОСОБА_5 , а власниками домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 733 кв. м., є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на 1/3 частку кожний. Проте, жодна із зазначених осіб не оформила відповідними документами своє право власності.

Отже, саме цим локальним нормативно-правовим актом, виданим органом виконавчої влади, було визначено право власності зазначених осіб на відповідні частки у нерухомому майні. Це рішення особами, інтересів яких воно стосується, не оспорювалося.

Сам по собі факт не отримання свідоцтва про право власності та відсутність державної реєстрації права власності на нерухомість, не позбавляє особу права власності на нерухоме майно.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на те, що позивачі є спадкоємцями за заповітом та не можуть оформити свої спадкові права після смерті їхнього дядька в зв`язку із не оформленням останнім за життя державної реєстрації права власності на 1/3 частки житлового будинку, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, підлягає задоволенню.

Статтею 1241 ЦК України передбачено право на обов`язкову частку у спадщині, на яку мають право незалежно від змісту заповіту малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки.

Позивач ОСОБА_3 також подав заяву про прийняття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_4 , але він не є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині. В заповіті спадкодавець зазначив інших осіб, які від прийняття спадщини не відмовлялись та фактично прийняли її шляхом подання відповідних заяв, тому вимога ОСОБА_3 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом безпідставна та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 259, 264,265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 відмовити.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.03.2021.

Суддя В. В. Кокорєв