ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2794/20

Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/690/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Шапко В.М., Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

дата та місце складання повного тексту рішення: 12 березня 2021 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки інформацію, поширену ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 , причетна до ДТП, яка сталася в смт.Седнів Чернігівського р-ну, Чернігівської області, біля 7 років тому, внаслідок якої чоловік ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень; зобов`язати відповідачку протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду у цій справі, спростувати недостовірну інформацію, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , шляхом повідомлення ОСОБА_3 про не причетність позивачки до зазначено ДТП; зобов`язати відповідачку, протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду у цій справі, спростувати недостовірну інформацію, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , шляхом вибачення перед позивачкою за розповсюдження недостовірної інформації; стягнути з відповідачки на користь позивачки 12000 грн за завдану моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації та підтверджені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з чоловіком придбала житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності. За вказаною адресою у них знаходиться кінний двір з конюшнею. По сусідству з їхнім господарством знаходиться будинок відповідачки, який завалюється на бік позивачки. З метою врегулювання даного питання позивачка звернулась до своєї знайомої ОСОБА_3 , щоб та допомогла знайти власника будинку.

12 листопада 2020 року о 10 год. 58 хв. позивачці зателефонувала ОСОБА_2 зі свого телефону НОМЕР_1 і повідомила, що саме вона є власником сусіднього будинку і що вона ні чого не збирається робити зі своєю хатою, так як з її слів, ОСОБА_1 п`ять років тому збила на своєму автомобілі в смт Седнів її чоловіка і поїхала з місця ДТП. Після вказаної ДТП її чоловік отримав тілесні ушкодження і до цього часу шкутильгає. На заперечення позивачки, що вона не має ні якого відношення до ДТП ОСОБА_2 не реагувала, в зв`язку з чим, вона її попередила, що остання розповсюджує недостовірну та неправдиву інформацію. Того ж дня, під час спілкування з ОСОБА_3 дізналась від останньої, що ОСОБА_2 розповіла їй, що близько 7 років тому, вона скоїла ДТП в смт.Седнів, в результаті якого наїхала на чоловіка відповідачки, від чого той зазнав тілесних ушкоджень і зараз шкутильгає.

Зі змісту поширеної інформації вбачається, що оскаржувана інформація містить фактичні дані, а не оціночні судження. Висловлювання з боку ОСОБА_2 на її адресу у звинуваченні у зазначеному ДТП було виражено у формі фактологічного твердження. Вказані висловлювання і звинувачення не відповідають дійсності, та є такими, що порушують її особисті права, зокрема порочать її честь, гідність та ділову репутацію. Доказів, що саме позивачка скоїла ДТП не має і не може бути.

Позивачка вказала, що незалежно від джерела отримання інформації при її поширенні відповідачка була зобов`язана переконатись в її достовірності, а право нерозголошення джерела отримання інформації не перешкоджає відповідачці довести її достовірність шляхом надання підтверджуючих документів.

У зв`язку з розповсюдженням недостовірної інформації ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, дана інформація є негативною, формує у суспільстві думку про її недоброчесність та причетність до протиправної поведінки. За наслідками поширення такої позивачка отримала значний стрес, погіршився її емоційний стан та були порушені життєві зв`язки, що полягало у тому, що вона змушена була виправдовуватись у тому чого не скоювала.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд виходив з того, що позивачка не довела факт поширення про неї негативної та недостовірної інформації, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, врахувавши той факт, що покази свідка різняться з обставинами викладеними позивачкою, а тому не можуть бути єдиною підставою для задоволення позову, а інші докази відсутні.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Черненок Г.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду необґрунтоване, необ`єктивне та не законне, судом не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи та не взято до уваги всі обставини справи.

Представник позивачки вказує, що незалежно від джерела отримання інформації при її поширенні відповідачка була зобов`язана переконатись в її достовірності, а право нерозголошення джерела отримання інформації не перешкоджає відповідачці довести її достовірність шляхом надання підтверджуючих документів.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що використання показів свідків в якості основного доказу факту усного поширення інформації про особу є абсолютно логічним адже, навряд бесіда, розмова чи спір має велику ймовірність відбуватись у місці де здійснюється відео чи звукозапис та буде можливість відповідно витребувати для захисту прав носій такої інформації. При цьому свідок ОСОБА_3 надала суду свідчення, що саме вона чула від відповідачки і розбіжність по рокам виникла тільки із-за того, що так розповідала їй сама відповідачка. Дана обставина не є настільки суттєвою обставиною так як суть розмови залишається такою ж, а саме - розповсюдження недостовірної інформації в категоричній та стверджувальній формі про причетність ОСОБА_1 до ДТП.

Крім того, сторона позивачки зауважує, що суд однобічно та формально підійшов до предмету судового розгляду, покази свідка ОСОБА_3 є достовірним доказом і в повній мірі відповідають вимогам ст.79 ЦПК України.

У наданий судом від представника ОСОБА_2 - адвоката Капари В.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків та правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2009 року (а.с.6). Також ОСОБА_4 є платником єдиного податку з 01 липня 2016 року (а.с.7).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12 листопада 2020 року відбулась розмова засобами телефонного зв`язку (а.с.8).

Сторони не заперечують даного факту, що розмова відбулась відносно занедбаного будинку, який межує з житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , але кожен трактує дану розмову по своєму.

З довідки МВС України серії ІІА №2264652 вбачається, що ОСОБА_1 на території України станом на 19 листопада 2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.9).

З рішення суду першої інстанції вбачається, що допитана в судовому засідання 01 березня 2021 року свідок ОСОБА_3 , пояснила, що ОСОБА_1 попросила її дізнатись кому належить будинок, який межує з її господарством (конюшнею), в зв`язку з чим вона зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що з нею хоче поговорити ОСОБА_1 з приводу будинку. ОСОБА_2 їй відповіла, що спілкуватися не бажає, оскільки 6 років тому, ОСОБА_1 збила її чоловіка, будучи п`яною, та поїхала з місця ДТП. Вона дала ОСОБА_2 номер ОСОБА_1 , щоб вони вирішили питання по будинку. Через хвилин 10 їй зателефонувала ОСОБА_1 з питанням, яка жінка їй телефонувала, та чому її звинувачувала у ДТП. Чи отримував чоловік ОСОБА_2 тілесні ушкодження вона не знає, останні давно не мешкають разом.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Перевіривши матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 надані в суді першої інстанції, апеляційним судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 поширила інформацію відносно ОСОБА_1 про причетність останньої до ДТП, яка сталася в смт.Седнів Чернігівського р-ну, Чернігівської області, біля 7 років тому, внаслідок, якої чоловік ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень, шляхом розповсюдження даної інформації ОСОБА_3 . Дана інформація не відповідає дійсності, іншого ОСОБА_2 не довела. Поширення недостовірної інформації порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Інформація, що стосується певної фактичної поведінки позивача, наявність якої позивач заперечує, не може бути оціночним судженням.

Тож, судом також встановлено, що поширена ОСОБА_2 інформація про ОСОБА_1 не є оціночним судженням та не підтверджена жодним доказом. Незалежно від джерела отримання інформації при її поширенні відповідачка була зобов`язана переконатись в її достовірності, а право нерозголошення джерела отримання інформації не перешкоджає відповідачці довести її достовірність шляхом надання підтверджуючих документів.

Доводи апеляційної скарги, що використання показів свідків в якості основного доказу факту усного поширення інформації про особу є абсолютно логічним адже, навряд бесіда, розмова чи спір має велику ймовірність відбуватись у місці де здійснюється відео чи звукозапис та буде можливість відповідно витребувати для захисту прав носій такої інформації, заслуговують на увагу та приймаються апеляційним судом в повній мірі. Свідок ОСОБА_3 надала суду свідчення, що саме вона чула від відповідачки, а розбіжність по рокам виникла тільки із-за того, що так розповідала їй сама відповідачка, при цьому суть розмови залишається незмінною, а саме - розповсюдження недостовірної інформації в категоричній та стверджувальній формі про причетність ОСОБА_1 до ДТП.

За таких, обставин слід визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 причетна до ДТП, яка сталася в смт Седнів Чернігівського району, Чернігівської області, близько 7 років тому, внаслідок якої чоловік ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень, зобов`язати відповідачку спростувати поширену нею недостовірну інформацію, шляхом повідомлення ОСОБА_3 про непричетність ОСОБА_1 до вказаної ДТП та зобов`язати відповідачку вибачитись перед позивачкою за розповсюдження недостовірної інформації.

Відповідно частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Зважаючи на те, що судом визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 , суд також приходить до висновку, що діями відповідачки позивачці завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, що призвели до виникнення негативних переживань, приниження її честі та гідності.

Вказане порушення особистих немайнових прав позивачки ОСОБА_1 свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн, що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням способу розповсюдження негативної інформації, шляхом повідомлення ОСОБА_3 , змісту такої неправдивої, негативної інформації щодо позивачки.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми права, невірно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

За викладених обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позов ОСОБА_1 - частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 зазначено орієнтований розмір витрат на правову допомогу в сумі 11000 грн. Заперечень щодо даного розміру у відзиві на позовну заяву стороною відповідачки не заявлено.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено орієнтований розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. Заперечень щодо даного розміру у відзиві на апеляційну скаргу стороною відповідачки не зазначено.

Згідно вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи наявні: договір, укладений між адвокатом Черненком Г.І. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 23 листопада 2020 року, предметом якого є надання адвокатом правової допомоги клієнту при розгляді справи про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди (а.с.41); акт про приймання-передачу наданої правничої допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 23 листопада 2020 року, згідно якого погоджено вартість правничої допомоги в сумі 11000 грн (а.с.39); квитанція №0003777 від 26 лютого 2021 року про сплату 11000 грн ОСОБА_1 адвокату (а.с.40); договір, укладений між адвокатом Черненком Г.І. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 19 березня 2021 року, предметом якого є надання адвокатом правової допомоги клієнту при розгляді справи про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди (а.с.83); акт приймання-передачі наданої правничої допомоги відповідно до договору щодо надання правничої допомоги від 19 березня 2021 року, в якому погоджено вартість правової допомоги в сумі 5000 грн (а.с.81); квитанція №0003780 від 11 травня 2021 року про сплату 5000 грн ОСОБА_1 адвокату (а.с.82).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Звертаючись до суду з позовними вимогами ОСОБА_1 сплачено судовий збір на загальну суму 5255 грн, що складається з 2102 грн при поданні позовної заяви та 3153 грн при поданні апеляційної скарги, зважаючи на те, що судом позов ОСОБА_1 задоволено частково частково, слід відшкодувати позивачці за рахунок відповідачки витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4160 грн 08 коп. Також, зважаючи на те, що стороною відповідачки не подані заперечення щодо заявленого позивачкою розміру витрат на правову допомогу, слід частково задовольнити вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 12667 грн, а разом 16827 грн 08 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.3 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 причетна до ДТП, яка сталася в смт Седнів Чернігівського району, Чернігівської області, близько 7 років тому, внаслідок якої чоловік ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень.

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену нею недостовірну інформацію, шляхом повідомлення ОСОБА_3 про непричетність ОСОБА_1 до ДТП, яка сталася в смт Седнів Чернігівського району, Чернігівської області, близько 7 років тому, внаслідок якої чоловік ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень.

Зобов`язати ОСОБА_2 вибачитись перед ОСОБА_1 за розповсюдження недостовірної інформації стосовно того, що ОСОБА_1 причетна до ДТП, внаслідок якої чоловік ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривен у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції 16827 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 08 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: