Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/698/21
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2021 року Крижопільский районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Лабая О.В.,

з участю секретаря судового засідання Отіч В.В..

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом Фермерського господарства «МАОЛ» до приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору найму (оренди),

ВСТАНОВИВ:

В провадженні районного суду знаходиться цивільна справа за позовом Фермерського господарства «МАОЛ» до приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору найму (оренди),

На адресу суд надійшло клопотання від відповідача приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал» про закриття провадження у справі № 134/698/21, із підстав, що Крижопільским районним судом Вінницької області вже розглянутий спір та ухвалено рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами про той самий предмет з тих самих підстав від 25 січня 2021 року справа № 134/1013/20 за позовом за позовом Фермерського господарства «МАОЛ» до приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору суборенди та припинення речового права.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, на адресу Крижопільського районного суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача.

Представник позивача ФГ «МАОЛ» в підготовче судове засідання з`явився, проти задоволення клопотання представника відповідача заперечує.

Представник позивача ПП «Кристал» клопотання про закриття провадження у справі просить задовільнити..

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Значно складнішою є ситуація з визначенням інтересу, оскільки в законодавчих актах не дається його визначення. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Визначеними ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є:

1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;

2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;

3) свобода договору;

4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;

5) судовий захист цивільного права та інтересу;

6) справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

Відповідно до «Аналізу практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності нацього стороною правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. (Постанова ВС у справі № 922/404/19 від 09.07.2020)

У своїй позовній заяві ФГ «МАОЛ» просить визнати недійсним договір суборенди землі, укладений між ОСОБА_3 та ПСП «Кристал» щодо земельної ділянки, яка є предметом спору у даній справі із підстав захисту закоконних інтересів пов`язаних із виконанням домовленостей між ФГ «МАОЛ» та ОСОБА_3 щодо виконання умов договору суборенди земельної ділянки із посилання на ст.ст. 3, 203, 215, 210,638 ЦК України, ст.ст. 124, 15 ЗК Українир та ст.ст. 18,20 Заокну України «Про оренду землі.» оскільки відповіда ч ОСОБА_4 порушив законні цнтереси позивача щодо користування земельною діялнкою на підставі договору суборенди, уклавши під час дії останнього новий оспорюваний договір суборенди із відповідачем ПП «Кристал».

Як вбачається із рішення Крижопільского районно суду Вінницької області від 25 січня 2021 року справа № 134/1013/20 за позовом за позовом Фермерського господарства «МАОЛ» до приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору суборенди та припинення речового права, суд прийшов до висновку, що права ФГ «МАОЛ» не порушенні оскільки право користування земельннної ділянки зареєстровано на підставі укладеного договору між ОСОБА_4 та ФГ «МАОЛ» із підстав передбачених ч.1 ст. 207,625 626, 792 ЦК України та ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.»

Відповідно до ч.2,3 ст.189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно ч.2 ст.196 ЦПК України дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: ) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Отже, закриття провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює, у разі його недійсності, проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє (постанова ВСУ від 01.07.2015 року № 3-195гс15).

При цьому слід враховувати, що зобов`язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов`язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішенням суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 205 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал» про закриття провадження у справі № 134/698/21 за позовом Фермерського господарства «МАОЛ» до приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору найму (оренди) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: