Справа № 686/762/21
Провадження № 2/686/2324/21
07 липня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Бондарчука В.В.,
при секретарі Петльованій Л.В.,
з участю прокурора Рибачук О.Г.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
представника третьої особи Остапчука О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому за правилами загального позовного провадження справу за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_4 , з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування реєстрації,
06 липня 2021 року від відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3 було подано заяву про повернення позову, яку вони обґрунтовують тим, що заявлені позовні вимоги спрямовані на захист прав Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство», при цьому захист інтересів органів державної влади Хмельницької ОДА та Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства зазначеним позовом не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідок застосування положень, передбачених ст.185 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадку, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Можливість виключних випадків представництва інтересів держави в суді визначена п.3 ст.131-1 Конституції України, однак в межах поданого позову такий випадок відсутній.
Третя особа, його представник, та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просили заяву задовольнити, а позов повернути прокурору.
Прокурор в судовому засіданні в задоволенні поданого клопотання просив відмовити.
Представник позивача Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» також заперечила, щодо задоволення заяви відповідача та третьої особи.
Представник Хмельницької ОДА в судове засідання не з`явився.
Представник Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства в судове засідання не з`явився.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи вважає, що підстави для повернення позовної заяви відсутні з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3-5 ст.56 ЦПК України У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України позовна заява повертається, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Пунктом 7 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (тут і надалі у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкіллі.
Положеннями статті 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів.
Відповідно до пункту 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю, серед іншого, є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Згідно статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Статтею 8 ЛК України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Положеннями статті 31 ЛК України визначено повноваження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері лісових відносин.
Так, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, серед іншого: забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.
Відповідно до статті 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
З наведеного вбачається, що Хмельницька ОДА наділена правами щодо здійснення контролю за землями лісогосподарського призначення, які є державною власністю, незалежно від передання їх у постійне користування.
Як встановлено судом позов був ініційований із тієї підстави, що спірна земельна ділянка вибула із володіння без згоди на те уповноваженого органу.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи зміст поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи могло відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави» може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи, що землі лісогосподарського призначення є об`єктами права державної власності, мають перебувати під посиленою охороною задля збереження безпечного довкілля, непогіршення екологічної ситуації, тому саме держава в особі її органів заінтересована в забезпеченні дотримання порядку їх використання та збереження цільового призначення.
Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) визначено, що на прокуратуру покладаються такі функції, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Отже, вбачається, що прокурором було виконано вимоги законодавства щодо обґрунтованості звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави й здійснено відповідне повідомлення суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для повернення позову Першому заступнику керівника Хмельницької обласної прокуратури.
Керуючись ст.ст.56, 185, 260 ЦПК України, суд,
Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3 про повернення позову першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_4 , з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування реєстрації.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: