Справа № 559/1727/20
Провадження № 2/559/253/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Федорук О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позову ОСОБА_2 покликається на те, що з 29 червня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року шлюб був розірваний. Рішенням сесії Дубенської міської ради №2638 від 26 березня 2010 року її чоловікові, ОСОБА_3 , була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0, 0198 га в АДРЕСА_1 . Під час шлюбу на вказаній земельній ділянці ними був побудований житловий будинок. Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради у 2008 році було змінено нумерацію будинку з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 травня 2020 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.05.2015 року.

На даний час, у житловому будинку проживає відповідач, укласти добровільно договір про поділ майна подружжя він не бажає. Вона з дітьми змушені проживати на орендованій квартирі. Фактично вона не може володіти і розпорядитися часткою у помешканні, власником якого теж є. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, а також на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечує проти його задоволення. Пояснив, що будинок побудував сам своїми силами. Йому ніхто не допомагав, їздив на заробітки, брав кредит. Щоб впорядкувати житло змушений був продати свій автомобіль і гаражі. Після того, як збудував будинок, його батьки продали машину та гараж, щоб він зміг погасити кредит і зробити ремонт. Позивачка нічого не вкладала і не допомагала, хоча будинок був побудований під час шлюбу.

Суд, заслухавши учасників, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2002 року (а.с. 8).

Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11, 12).

Згідно довідки №1017 від 18.03.2020, виданої ТОВ «Житловик-Дубно», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 15).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Згідно судового наказу від 19.02.2018 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.13, 14).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 травня 2020 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.05.2015 року (а.с. 17).

У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК №605155 зазначено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0, 0198 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення сесії Дубенської міської ради №2638 від 26 березня 2010 року (а.с. 21).

Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 17.09.2008 змінено нумерацію будинку з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 (а.с. 38).

Відповідно до звіту про оцінку майна вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31 липня 2020 року становить 221 198 грн. (а.с. 22-29).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено: «Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК».

Оскільки, вищевказане майно придбано сторонами під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачкою право власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку (присадибна ділянка) площею 0,0198 га.

Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1 946, 79 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Інші витрати стягненню не підлягають, оскільки документально не підтверджені.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, ст. 120 ЗК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити частково.

Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_2 , що є підставою для реєстрації за нею права власності на Ѕ частку зазначеного житлового будинку в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 , площею 0,0198 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:3487, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №605155, яка зареєстрована за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 946 (одна тисяча дев`ятсот сорок шість) гривень 79 копійок.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.07.2021.

Суддя: Р.В. Ралець