Справа №443/1867/20
Провадження №2/443/851/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 липня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань - Кушнір М.І.,

представника позивача - адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бережницької сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13010, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Бережницькій сільській раді за №644/

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася до складу якої увійшло право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бережницької сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13010, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Бережницькій сільській раді за №644.

Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь сина - ОСОБА_1 за реєстраційним №32 від 13.09.1995 року.

Згідно довідки Бережницької сільської ради №886 від 02.09.2020 року, ОСОБА_2 проживала і була прописана в с. Рогізно Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_2 разом з нею були зареєстровані і проживали: син - ОСОБА_1 , онука ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідно до заповіту, все майно і все, на що матиме право заповідач переходить до ОСОБА_1 . На день смерті заповідача цей заповіт не змінено та не скасовано.

Стверджує, що інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині не має. Оскільки позивач постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, він вважається таким, що прийняв спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Юридично спадкові права позивач не оформляв, про що свідчить витяг із спадкового реєстру, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (витяг додається).

Згодом позивач вирішив юридично оформити спадщину, а тому 08.09.2020 року звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Причиною відмови стала відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Бережницької сільської ради, право на яку належало спадкодавцю і входило у склад спадщини.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 27.05.2021 року замінено відповідача на належного - Жидачівську міську раду Львівської області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, наслідки визнання позову йому зрозумілі, тобто фактично визнав позов, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 02.07.2019 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бережницької сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13010, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Бережницькій сільській раді за №644.

Згідно довідки Бережницької сільської ради №886 від 02.09.2020 року, ОСОБА_2 проживала і була прописана в с. Рогізно Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь сина - ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_2 разом з нею були зареєстровані і проживали: син - ОСОБА_1 , онука ОСОБА_3 (а.с.9).

Оскільки ОСОБА_1 постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, він вважається таким, що прийняв спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

ОСОБА_2 за життя склала заповіт, посвідченого секретарем виконавчого комітету Бережницької сільської ради Жидачівського району за реєстраційним №32 від 13.09.1995 року, за яким усе своє майно заповіла - ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.08.2017 року, його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно витягу зі спадкового реєстру № 61513026 від 02.09.2020 року, після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася та не видавалися свідоцтва про право на спадщину (а.с.11).

Предметом спору у даній справі є земельна частка (пай) площею 1,97 умовних кадастрових гектари, розташована на території Бережницької сільської ради Жидачівського району.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у січні 1998 році то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 08.09.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку (пай), що знаходиться на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном (а.с.14).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на майно.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст .ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Позивач стверджує, що Сертифікат Серія ЛВ №13010 ним втрачено.

Доказом того, що що ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13010, є довідка надана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.07.2019 року.

Згідно зазначеної довідки, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Бережницькій сільській раді зареєстрований сертифікат серії ЛВ №13010 від 31.05.1997 року на ОСОБА_2 . Реєстраційний номер 644 . Площа земельної ділянки - 1,97 умовних кадастрових гектари. Підстава видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №333 від 30.05.1997 року. Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифіката не видавалися (а.с.12).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Відтак, відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , беручи до уваги, що позивач згідно із ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину у строки, визначені у цій статті та у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, суд вважає що його позовні вимоги щодо визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права на земельну ділянку ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бережницької сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13010, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Бережницькій сільській раді за №644.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 липня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка