ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5321/21 Справа № 210/7012/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2020 року представник позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач тривалий час, а саме з 26.07.1978 року по 06.05.1999 рік, перебував у трудових відносинах з шахтою №1 ім. «Артема» РУ ім.Кірова ВО «Кривбасруда» та шахтою «Північна» РУ ім. Кірова, правонаступником яких є відповідач.

За час роботи на зазначених шахтах виконував роботи в умовах, які вимагали важкої фізичної праці. В процесі роботи в підземних умовах піддавався фізичній перенапрузі, що пов`язано з перенесенням важких предметів вагою від 20 до 90 кг на відстань від 10 до 100м. Роботи з перенесення важких предметів проводились у вимушеному положенні тіла, по деформованим гірничим виробкам. Захворюванню позивача сприяли такі постійно, діючі фактори підземного середовища, як підвищена вологість на робочих місцях (до 90%), низька температура повітря (12-16°С), змінні швидкості руху повітря по робочим виробках від (0,25-0,7 м/сек).

Вказані факти підтверджується актом від 05.05.1999 року «Розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння)», Доповненням до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/0-492 від 07.04.1999 року та трудовою книжкою на ім`я позивача.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивач отримав хронічні професійні захворювання з встановленням діагнозу: хронічно попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями.

Причиною виникнення професійного захворювання, відповідно до акту від 05.05.1999 року є: тривалий стаж роботи в підземних умовах, яка вимагає застосування важкої фізичної праці у вимушених робочих позах; робота з переміщення тяжкості у вимушеному положенні тіла.

14.06.1999 року, вперше, пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 27.06.2000 року при повторному огляді ЛТЕК, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 12.06.2002 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по полірадикулопатїї з 01.06.2002 року безстроково, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позивач постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, скутість в них, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння кінцівок та судоми в них, що призводить до суттєвого утруднення ходи. Тривалий час позивач проходив стаціонарне лікування, з приводу болю в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, лікування мало короткочасний ефект. Усвідомлення наявних негативних явищ призводить головного болю, поганого сну та до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги позивача в денний час, що має наслідком перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що тягне за собою нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Хронічна попереково-крижова полірадикулопатія призводить до болісності в попереку при кашлі, при рухах, особливо при нахилах, виникнення судом і спазмів, які іррадіюють від попереку до коліна, відчуття оніміння в них та втоми, до пронизливого болю по всьому тілу, яке заважає нормальній ходьбі, або унеможливлює її зовсім. Розуміння даного факту викликає у позивача відчуття тривоги, переживання за своє майбутнє.

Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, тому представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 165 305,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рамках відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) гривень без урахування податків, зборів та інших платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 908 /дев`ятсот вісім/ гривень 00 /нуль/ копійок.

Представник позивача ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням в частині, визначеного судом розміру моральної шкоди, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення, збільшивши суму моральної шкоди до заявлених у позові вимог, тобто до 165 305 грн.

При цьому. Скаржник зазначає, що при ухваленні рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно враховано висновки Верховного Суду викладені при вирішенні аналогічних справ та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року.

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не підійшов особливо ретельно до того, аби присуджений ним розмір відшкодування відповідав критеріям визначеним у статті 23 ЦК України, ст.440-1 ЦК УРСР та з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості був домірним завданій позивачу шкоді, а також не навів мотивів, що свідчили б про безпідставність розміру заявленого позивачем відшкодування.

В апеляційній скарзі, відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «АМКР» є правонаступником шахти №1 ім.Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», вказуючи на те, що ПАТ «АМКР» не є правонаступником підприємств РУ ім.Кірова, оскільки Державне підприємство «Рудоуправління ім.Кірова» не передавало відповідачу своїх обов`язків, таким чином ПАТ «АМКР» не є належним відповідачем по справі і не може нести відповідальності перед позивачем за отримане професійне захворювання під виконання трудових обов`язків на шахті №1 ім.Артема РУ Кірова ВО «Кривбасруда», на якій останній працював, оскільки не є її правонаступником.

Також відповідач вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведена наявність моральної шкоди, її розмір, у зв`язку з чим вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час працював на шахті №1 ім. «Артема» РУ ім.Кірова ВО «Кривбасруда» та шахті «Північна» РУ ім. Кірова (а.с. 21-27).

Відповідно до Акту про розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05.05.1999 року під час роботи в підземних умовах піддавався фізичній перенапрузі, що пов`язано з перенесенням важких предметів вагою від 20 до 90 кг на відстань від 10 до 100м. Роботи з перенесення важких предметів проводились у вимушеному положенні тіла, по деформованим гірничим виробкам. Захворюванню позивача сприяли такі постійно діючі фактори підземного середовища, як підвищена вологість на робочих місцях (до 90%), низька температура повітря (12-16°С), змінні швидкості руху повітря по робочим виробках від (0,25-0,7 м/сек). Захворювання ОСОБА_1 виникло в результаті роботи в шкідливих умовах на шахті ім. «Артема». Причинами виникнення професійного захворювання являються: тривалий стаж роботи в підземних умовах, яка вимагає застосування важкої фізичної праці у вимушених робочих позах; робота з переміщення тяжкості у вимушеному положенні тіла (а.с. 14-16).

Відповідно до виписки-епікризу №1910/440 від 26.05.2015 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким, больовим та м`язові-тонічним синдромом, фаза загострення. Захворювання професійне, 1999р. (а.с. 19-20).

ОСОБА_1 14.06.1999 року, вперше, пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 27.06.2000 року при повторному огляді ЛТЕК, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 12.06.2002 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по полірадикулопатїї з 01.06.2002 року безстроково, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії (а.с. 11-13).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємствах, правонаступником, яких є ПАТ «АМКР», тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, що ПАТ«АМКР» є неналежним відповідачем по справі, та не погоджується із доводами представника позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст.58 Конституції України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно з ч.1,3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за моральну шкоду спричинену позивачу професійним захворюванням, отриманим під час роботи в «Рудоуправлінні імені Кірова» ВО Кривбасруда» колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта ім.Артема, шахта «Північна» на яких працював позивач відійшли до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є правонаступником шахти ім.Артема, шахти «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ імені Кірова, зокрема шахт ім.Артема та «Північна» на яких тривалий час працював позивач, та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру моральної шкоди, стягнутої судом з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача ОСОБА_1 .

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, врахував ступінь втрати ним професійної працездатності, вперше у 1999 році в розмірі 35% , в подальшому ступінь втрати професійної працездатності зменшився до 25% і залишився з 2002 безстроково,що вказує на незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті, оскільки відновити своє здоров`я позивач уже не зможе, врахував тривалість перенесених страждань, взяв до уваги період роботи позивача в шкідливих умовах праці та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди у сумі 80 000 грн., з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню позивачеві моральної шкоди, інші доводи відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: