Справа № 639/4376/19
Провадження № 2/639/65/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Безбородько І.О.

представника позивача - Невідомого О.М. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» 543 417, 34 грн. в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилалася на те, що 08 листопада 2017 року між ТДВ «СК «Віді-Страхування» та ОСОБА_5 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу АС №011114, предметом якого ж майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з володінням користуванням та/або розпоряджанням транспортним засобом «Land Rover», д/н НОМЕР_1 .

23 січня 2019 року на автодорозі Київ-Довжанський 201 км. у напрямку м. Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_6 та автомобіля «MAN», д/н НОМЕР_2 з напівпричепом «Weka», д/н НОМЕР_3 , яким керував відповідач.

06 лютого 2019 року постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

27 лютого 2019 року до ТДВ «СК «Віді-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування вх. №15/04/9.01./0345.19 звернувся ОСОБА_5 у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком згідно з умовами Договору страхування.

06 березня 2019 року ТДВ «СК «Віді-Страхування» на підставі Страхового акту №2963 від 01 березня 2019 року, виходячи з Рахунку № ПАсС - 0001851 від 05 лютого 2019 року, Акту виконаних робіт № ПАсСА-001285 від 20 березня 2019 року та Акту виконаних робіт № ПАсСА-005249 від 02 квітня 2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 641 417, 34 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8199856, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

22 березня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 98 000, 00 грн.

Так, відповідач повинен сплатити різницю між відшкодованою шкодою та фактичним розміром понесених витрат, а саме 543 417, 34 грн.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено підготовче судове засідання.

24 липня 2019 рокувід відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на те, що огляд транспортного засобу проводився без присутності відповідача по справі, що позбавило його права надати будь-які заперечення. Позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою завданою власнику автомобілю «Land Rover», д/н НОМЕР_1 .

05 серпня 2019 рокувід представника позивача по справі надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час огляду автомобілю, однак на огляд не з`явився. Завдання шкоди власнику автомобілю «Land Rover», д/н НОМЕР_1 та наявність причинно наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою була встановлена постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області та наявними в матеріалах справи доказами.

21 серпня 2019 року від відповідача по справі надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що Звіт № 17 про оцінку автомобіля від 01.02.2019 року не можна вважати об`єктивним та правильним, а тому вимоги позивача є протиправними та такими, що не підлягають задоволенню.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Левкова В.М. про призначення судової авто товарознавчої експертизи по цивільній справі № 639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Призначено у цивільній справі №639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, яких попередити про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

11 листопада 2019 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для надання висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 21484.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року поновлено провадження у справі № 639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Левкова В.М. про призначення судової авто товарознавчої експертизи по цивільній справі № 639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Призначено у цивільній справі №639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

22 квітня 2020 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшов висновок експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 21484/28609 від 10.04.2020 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 квітня 2020 року поновлено провадження у справі № 639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/4376/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

20 жовтня 2020 року від відповідача по справі надійшло клопотання про зменшення розміру відшкодування, відповідно до якого він просив суд з урахуванням його важкого матеріального становища зменшити розмір відшкодування шкоди до 50 000, 00 грн.

Представник позивача - Невідомий О.М. в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Левков В.М., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували частково, просили суд зменшити розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню до 50 000, 00 грн. з посиланням на важкий матеріальний стан відповідача. В подальшому в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим, суд вважає можливим продовжити розгляд справи та ухвалити рішення у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що 23 січня 2019 року на автодорозі Київ-Довжанський 201 км. у напрямку м. Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_6 та автомобіля «MAN», д/н НОМЕР_2 з напівпричепом «Weka», д/н НОМЕР_3 , яким керував відповідач.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Land Rover», д/н НОМЕР_1 було завдано механічні ушкодження.

Згідно Довідки № 443117 про дорожньо-транспортну пригоду від 30.01.2019 року дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пункту 31 ПДР України (ст. 124 КпАП України). (т. 2, а.с. 105, 104)

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (триста сорок гривень, 00 копійок).

На підставі частини другої статті 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання цієї постанови, органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень, 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок). Стягувач:Державна судова адміністрація України, місце знаходження стягувача : вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601, Ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР підприємства та організації України (). Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106. Код за . Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача: 899998. Рахунок отримувача: 6001. Код класифікації доходів бюджету: 22030106 «Судовий збір (стягувачем є Державна судова Адміністрація України)» (т. 1, а.с. 15)

Вказаною постановою, зокрема, було встановлено, що 23.01.2019 року о 01 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом "MAN "12.192", д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом "WEKA", д.н.з. НОМЕР_3 , на а.д. Київ-Харків-Довжанський 201 км. в напрямку м.Полтава, в якого під час руху відпало заднє праве колесо та скоїло зіткнення з транспортним засобом "RANGEROVER VELAR" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 (належний ОСОБА_5 ), який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначеними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. п.31.1, 2.3 Б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту АС № 011114, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування». (т. 1, а.с. 6-12, 13)

В свою чергу, цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «MAN», д/н НОМЕР_2 з напівпричепом «Weka», д/н НОМЕР_3 , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Чинний на сьогодні ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, 27 лютого 2019 року власник автомобілю «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. (т. 1, а.с. 16)

Як вбачається з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 990 ЦК України таст. ст. 25, 26 Закону України «Про страхування», сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у задоволенні позову за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами.

Вказана правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року № 924/675/17.

Так, 29 січня 2019 року об 11 год 00 хвилин було проведено огляд транспортного засобу «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , що підтверджується Актом огляду транспортного засобу до Договору добровільного страхування наземного транспорту № АС-011114 від 08 листопада 2018 року. (т. 1, а.с. 78-87)

За результатами огляду Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс» було складено Звіт № 17 про оцінку Land Rover Range Rover Velar 2.0TD, номерний знак НОМЕР_1 від 01.02.2019 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, автомобіля Land Rover Range Rover Velar 2.0TD, номерний знак НОМЕР_1 , за умовами ремонту представництва Land Rover ТОВ «Віді-Пауер», складає 656 426, 58 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Land Rover Range Rover Velar 2.0TD, номерний знак НОМЕР_1 , складає 734 592, 22 грн. (т. 1, а.с. 88-106)

06 березня 2019 року ТДВ «СК «Віді-Страхування» на підставі Страхового акту №2963 від 01 березня 2019 року, виходячи з Рахунку № ПАсС - 0001851 від 05 лютого 2019 року, Акту виконаних робіт № ПАсСА-001285 від 20 березня 2019 року та Акту виконаних робіт № ПАсСА-005249 від 02 квітня 2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 641 417, 34 грн. (т. 1, а.с. 17, 18-20, 20-22, 23, 24)

Відповідач, в свою чергу, не погодився з розміром зазначеного збитку та за його клопотанням було проведено автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №21484/28609 від 10.04.2020 року, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Land Rover Range Rover Velar» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в наслідок ДТП, що мало місце 23.01.2019, станом на 01.02.2019 року, визначена згідно наданих матеріалів цивільної справи становить 707 042, 25 грн.

Обсяг, характер та вартість ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Land Rover Range Rover Velar» реєстраційний номер НОМЕР_1 вказані у дослідницькій частині висновку і калькуляції відновлювального ремонту.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover Range Rover Velar» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в наслідок ДТП, що мало місце 23.01.2019 року станом на 01.02.2019 року, визначена згідно наданих матеріалів цивільної справи, становить 628 248, 07 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover Range Rover Velar» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в наслідок ДТП, що мало місце 23.01.2019 року станом на дату проведення експертизи, визначена згідно наданих матеріалів цивільної справи, становить 608 024, 30 грн. (т. 1, а.с. 190-210)

Отже, судом достовірно встановлено, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування» документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ. Саме цю суму суд приймає до уваги при визначені розміру матеріального збитку, оскільки вона підтверджена відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля та фактично відповідає сумі, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

За змістом ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми.

Таким чином, судом було встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування» виконало своє зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування у повному обсязі, у строки та у відповідності до норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено судам, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 26 цієї Постанови до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки відповідно до правил ст. 993 ЦК України.

Позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача по справі, з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Зазначена заява була задоволено частково - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 98 000, 00 грн. - відповідно до ліміту полісу. (т. 1, а.с. 25)

Невідшкодованою частиною матеріального збитку завданого автомобілю «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , залишилася сума у розмірі 641 417, 34 грн.

09 квітня 2019 року на адресу відповідача по справі було направлено регресну вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка до теперішнього часу залишилася не виконаною. (т. 1, а.с. 26-27, 28)

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що невідшкодована сума збитків заподіяна автомобілю «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , у розмірі 641 417, 34 грн. підлягає стягненню з особи винної у скоєнні ДТП, а саме ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування».

Відповідач просив суд зменшити зазначену суму з урахуванням його матеріального становища та посилався на те, що він є пенсіонером, на утримані має сина - інваліда, та зазначений розмір збитку є непосильним для нього.

Частиною 4 ст. 1193 ЦК України встановлено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Відповідач на підтвердження свого скрутного майнового становища зазначив, що він є пенсіонером, розмір його пенсії складає приблизно 1 700, 00 грн., він проживає разом зі своєю дружиною та сином, який є інвалідом першої «А» групи та потребує постійного догляду. ОСОБА_2 пояснив суду, що розмір шкоди є непосильним для нього, у зв`язку з чим підлягає зменшенню. (а.с. 95-100)

Представник позивача заперечував проти зменшення розміру матеріальної шкоди та пояснив, що відповідач по справі є фізичною особою підприємцем, що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб, та здійснює підприємницьку діяльність, а тому пенсія не є його єдиним джерелом доходу.

В частині 3 статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку суду, відповідачем по справі не доведені підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди, що завдана ним позивачеві, оскільки він є фізичною особою підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність пов`язану з отриманням прибутку, довідки про отриманий відповідачем дохід надано до суду не було, а довідка з пенсійного фонду містить у собі відомості про пенсію лише за жовтень 2020 року. Отже, достовірно встановити рівень матеріального становища відповідача у суду не має можливості. Окрім того, даних про наявність чи відсутність у відповідача будь-якого майна тощо матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 8 151, 26 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. (а.с. 2)

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України ст. ст. 22, 979, 990, 993, 988, 1187, 1188, 1199 ЦК України, ст. ст. 6, 12, 22, 25, 26, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 20 Закону України «Про страхування», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» суму завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 543 417, 34 грн. (п`ятсот сорок три тисячі чотириста сімнадцять гривень 34 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» судовий збір у розмірі 8 151, 26 грн. (вісім тисяч сто п`ятдесят одна гривня 26 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування», , юридична адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївка Борщагівка, вул. Велика Кільцева, б. 56

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 12.07.2021 року.

Суддя В. В. Труханович