Провадження №2/523/662/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"08" червня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря Нестеренко Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська універсальна біржа «Вітязь», ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська універсальна біржа «Вітязь», ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову зазначила, що її матері на підставі договору купівлі-продажу належала квартира АДРЕСА_1 . Даний договір купівлі-продажу було укладено на Одеській універсальній біржі «Вітязь». Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , та вона є єдиним спадкоємцем після її смерті. Також, позивач зазначає, що оскільки даний договір було посвідчено на товарній біржі, він є таким, що не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства. На підставі викладеного просить, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позов, позивачу про право на подання відповідь на відзив та третім особам про право на подання пояснень щодо позовних вимог.

На адресу суду 17.02.2021 року (вх. 4341) надійшла заява представника позивача адвоката Садаклієва І.І., про приєднання додаткових доказів (а.с.29-34).

В судове засідання позивач, ОСОБА_1 та її адвокат Садаклієв Іван Ілліч, не з`явились, разом з цим адвокат позивача звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, що викладені в позові, також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.29).

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення яких неодноразово повідомлявся у встановленому законом прядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.37,42). До суду не з`явився, відзив на адресу суду не надав, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та вони є такими, що підлягають задоволенню (а.с.28).

Представник третьої особи: Одеської універсальної біржі «Вітязь» в судове засідання також не з`явився, про слухання справи повідомлявся, причини не явки суд повідомлені не були (а.с. 21,38, 41).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2000-0093 від 18 серпня 2000 року укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь» ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 на підставі доручення купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № 2000-0093 від 18 серпня 2000 року зареєстровано за ОСОБА_4 , 23 серпня 2000 роу в КП «ОМБТІ та РОН» під № 334пр стр 154 р3085 (а.с.5 зв.).

Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

У позові позивач посилається, на те, що договір було укладеного на підставі довіреності від імені та в інтересах її матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак, з метою оформлення спадкових прав, вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_5 08.02.1986 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », актовий запис № 4 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 , розірвали шлюб 13.09.1988 року, актовий запис № 437 (а.с.10).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 23.10.1988 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_11 », номер актового запису 3772 (а.с.11).

Судом досліджено копії квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 за 2020 рік в яких платником зазначена ОСОБА_4 (а.с.32-33).

Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кватира АДРЕСА_1 в реєстрі не значиться, при цьому судом враховується, що реєстр почав свою роботу 01.01.2013 року (а.с.34).

Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи, ОСОБА_4 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку зі смертю, актовий запис № 443 від 27.04.2020 року (а.с.14).

Судом встановлено, що сторона договору купівлі-продажу покупець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 86 років, актовий запис про смерть № 443, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом реєстрації за зазначеною адресою матері позивача, а також її особисто, та те, що відповідач за вказаною адресою знятий з реєстраційного обліку.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_4 , придбала квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири, виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 247, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська універсальна біржа «Вітязь», ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 2000-0093 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь» 18 серпня 2000 року, між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 , що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 з другої сторони дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.06.2021 р.

Суддя: