Провадження №4-с/447/6/21
Справа №447/1807/21
У Х В А Л А

22.06.2021 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р., за участю секретаря судового засідання Стронської Р.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві Львівської області скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця в порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» у цивільній справі № 447/3276/20,

державний виконавець Марутяк О.І.,

представник скаржника ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

09.06.2021 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, в якій заявниця просить суд: визнати неправомірною та скасувати постанову від 26.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65562864; визнати неправомірною та скасувати вимогу від 27.05.2021 у №65562864; визнати неправомірною та скасувати постанову від 26.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12000.00 грн. у виконавчому провадженні №65562864; визнати неправомірною та скасувати постанову від 26.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 розміру мінімальних витрат в сумі 230.00 грн. у виконавчому провадженні №65562864.

В обґрунтування скарги покликається на наступне. Миколаївським районним судом Львівської області у цивільній справі № 447/3276/20, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ., третя особа орган опіки та піклування Миколаївської РДА, - про визначення місце проживання дитини, постановлено ухвалу, якою затверджено мирову угоду між сторонами. Згідно угоди: визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 : ОСОБА_1 зобов`язується не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , у дні та години визначені відповідачу ОСОБА_5 висновком від 11.06.2020 за №26 комісії з питань захисту прав дитини, Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, який затверджено Розпорядженням від 15.06.2020 за №143, згідно якого останньому встановлено графік побачення з сином: щосереди з 10.00 год. до 20.00 год.; першу та третю суботу місяця з 14.00 год. до 20.00 год.; другу та четверту неділю місяця з 10.00 год. о 20.00 год. за погодженням з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

29.05.2021 ОСОБА_1 отримала поштовий конверт з Миколаївського ВДВС, в якому знаходилася постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2021, вимога державного виконавця, постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та супровідні листи до вказаних постанов.

Заявниця вважає, що ухвала суду не передбачає заходи примусового виконання судового рішення, оскільки суд не поклав такого зобов`язання на ОСОБА_1 , таке зобов`язання випливає лише з її волі, а не за рішенням (ухвалою) суду у цій справі. Вказана ухвала суду не передбачає заходи примусового виконання рішень, а відтак в розумінні вимог ч. 1 п.5 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" - не є виконавчим документом.

Крім того, вважає, що відповідно до п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Натомість старшим державним виконавцем винесено 26.05.2021 постанову про відкриття виконавчого провадження, а не повідомлення про звернення такої ухвали стягувачу - без виконання.

Заявниця також скаргу мотивує тим, що ухвала суду від 10.02.2021 постановлена судом у цивільній справі № 447/3276/20, предметом якої був позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 , а не про визначення днів та годин побачення батька з сином, чи про усунення батькові дитини перешкод у побаченнях з сином.

Доказом того, що ОСОБА_1 не чинила та не чинить ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні та побаченнях з сином є Акт державного виконавця від 02.06.2021 складений старшим державним виконавцем Марутяком О. І. під час виконання вказаної ухвали суду, в якому чітко вказано про те, що ОСОБА_1 забезпечила сина на призначену дату та годину, однак син відмовився йти до батька.

Окрім цього, в постанові від 26.05.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 65562864 вказано назву виконавчого документу: ухвала №447/3276/20 видана 10.01.2021, а у змісті вказаного виконавчого документу, як це зазначено в постанові про відкриття, йдеться про затвердження мирової угоди укладеної 10.02.2021.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, з`явився її представник ОСОБА_2 . Подану скаргу підтримав в повному обсязі, подав пояснення про, що у постанові про відкриття виконавчого провадження вказано строк виконання на протязі 10 днів, що суперечить ЗУ «Про виконавче провадження», де вказаний певний порядок, а не строк 10 днів, крім того в постанові не вказані дні і години, коли передбачені зустрічі батька з сином.

Представник ОСОБА_2 зазначив, що відкриваючи виконавче провадження державним виконавцем винесено постанову про стягення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 12000,00 гривень та постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 230,00 грн., в той момент коли боржниця ОСОБА_1 жодних перешкод у виконанні ухвали не чинила, а тому підстав у відкритті виконавчого провадження не було.

У судове засідання з`явився державний виконавець Марутяк О. І. Проти поданої скарги заперечив, зважаючи на наступне. В ухвалі про затвердження мирової угоди є вказівка на ст.107 ЦПК України, тобто сторони у мировій угоді можуть вийти за межі спору, якщо вказана угода не порушує законні права та інтереси осіб. В ухвалі є посилання на ст. 208 ЦПК України ухвала є виконавчим документом, а у раз її добровільного не виконання може бути подана як виконавчий документ. Подана ухвала про затвердження мирової угоди відповідає всім вимогам виконавчого листа зазначені сторони, роки народження, ідентифікаційні коди.

У судовому засіданні виконавець пояснив, що виконавче провадження відкривається на підставі заяви стягувача і виконавчого документу які подаються стягувачем, додаткових відомостей не потрібно. На державного виконавця не покладено обов`язок з`ясовувати чи подає стягувач правдиві відомості щодо виконання виконавчого листа до відкриття виконавчого провадження. Відповідальність несуть сторони. Боржниця і її представник не повідомляли і не звертались із заявами про добровільне виконання рішення суду, також немає підтверджених фактів, що боржниця зверталась до органів опіки і піклування для перевірки виконаня зобов`язання.

Крім того, виконавець зазначив, що ним складено 2 акти про не виконання рішення суду та про кримінальну відповідальність за не виконання рішення. Виконавець здійснив один вихід до боржниці, під час якого дитина відмовилась йти до батька, матір перешкод не чинила. Планувався ще один вихід до боржниці, але перешкодою став судовий розгляд даної справи. Процедура виконавчого провадження до кінця не завершена.

Щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження то такі, у разі закінчення виконання основного зобов`язання, виділяються в окреме виконавче провадження, та підлягають стягненню з боржника.

Суд, дослідивши матеріали справи, зміст скарги та додані до неї документи приходить до наступного.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно з статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ухвала Миколаївського районного суду Львіської області від 10.02.2021 по справі № 447/3276/20.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Вимоги до виконавчого документа визначені у частині 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у якій зазначено, що у виконавчому документі зазначається, зокрема: дата народження боржника фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Судом встановлено, що на момент відкриття виконавчого провадження державним виконавцем встановлено дату народження боржника та його РНОКПП, у зв`язку із чим державний виконавець не мав підстав повертати виконавчий документ стягувачу без виконання.

Відповідно до статті 26 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Оскільки, у державного виконавця не має повноважень на перевірку дійсності виконання чи невиконання умов мирової угоди, яка є виконавчим документом, та з врахуванням поданої заяви стягувача про примусове виконання мирової угоди, у державного виконавця не було законних підстав повернути виконавчий документ стягувачу.

Таким чином, судом встановлено що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 6556286 від 26.05.2021, винесена при примусовому виконанні ухвали № 447/3276/20 від 10.01.2021, що видав Миколаївський районний суд Львівської області відповідає вимогам чинного законодавства і винесена у відповідності до нього.

26.05.2021 по ВП № 65562864 винесено дві постанови: про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 12000,00 гривень та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 230,00 гривень.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про визначення порядку спілкування та участі у вихованні батьком з дитиною є здійснення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби.

15 лютого 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду справа № 910/1587/13 встановлено, що у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 роз`яснено, що відповідно до статей 45, 46 акону №606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

У п. 7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

Також встановлено, що 27.05.2021 ОСОБА_1 , як боржниці була направлена вимога державного виконавця про те, що 02.06.2021 о 10:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 буде здійснено перевірку виконання боржником рішення суду.

В ході розгляду скарги, знайшло своє підтвердження факт здійснення виконавцем заходів примусового виконання ухвали Миколаївського районного суду № 447/3276/20 від 10.02.2021, а саме: було проведено перевірку виконання боржницею рішення та складено про це відповідний акт. В судовому засіданні також встановлено, що виконавче провадження не закінчено, а державним виконавцем не здійснено повторний вихід до боржника з метою виконання ухвали суду.

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є або фактичне виконання судового рішення, або вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Слід зазначити, що за принципами, закріпленими в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Як було встановлено судом, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово. Виходячи з того, що боржниця не чинила перешкод у виконанні рішення суду, що підтверджується актом державного виконавця та зважаючи на першочергові інтереси дитини, суд приходить до висновку, що у даному випадку законом не надано можливості державному виконавцю перевірити факти викладені у заяві стягувача щодо не виконання рішення суду і перевірити обставини викладені в заяві про відкриття виконавчого провадження до відкриття такого. Також обов`язком державного виконавця є стягнення витрат при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження які однозначно підлягають стягненню з боржниці не залежно від обставин встановлених державним виконавцем при проведенні виконавчих дій.

Від так враховуючи імперативність норм Закону України "Про виконавче провадження" суд враховуючи інтереси дитини, суму яку боржниця має сплатити як виконавчий збір, що буде надмірним тягарем для неї та дитини, що є у неї на вихованні та утриманні, дії стягувача - батька, який не несе жодної відповідальності за звернення до державного органу з приводу не виконання рішення суду, характер та зміст угоди укладеної сторонами у якій як батько, так і мати погодились на добровільні умови участі у вихованні дитини та відсутність дискрекційних повноважень державного виконавця з приводу і можливості відшкодування витрат державного виконавця з стягувача та те, що аналізуючи мирову угоду укладену сторонами, саме воля дитини є визначальним фактором у можливості батька - стягувача спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини, а тому батько має шукати підхід до дитини , а не мати, яка є боржником у виконавчому провадженні, сприяти зустрічі з дитиною і така не має нести відповідальність за волю дитини з приводу побачень з батьком.

Керуючись ст.ст. 208, 447- 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

Скаргу задовольнити. Виконавче провадження № 65562864 у цивільній справі № 447/3276/20 закрити.

Скасувати постанову від 26.05.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 65562864 старшого державного виконавця Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Марутяка О.І.

Скасувати постанову від 26.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12000.00 ( дванадцять тисяч) грн. у виконавчому провадженні ВП №65562864 старшого державного виконавця Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Марутяка О.І.

Скасувати постанову від 26.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат в сумі 230.00 ( двісті тридцять) грн. у виконавчому провадженні ВП №65562864 старшого державного виконавця Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Марутяка О.І.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 22.06.2021.

Суддя Павлів В. Р.