ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1104/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., без участі сторін, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним

В С Т А Н О В И В

В жовтні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому зазначив, що 29.10.2016 року він позичив ОСОБА_4 грошові кошти 810 000 грн із строком повернення до 29.04.2017 року, про що отримав від неї розписку і зобов`язанням повернути їх у визначений строк. Навесні 2017 року від дізнався про те, що ОСОБА_4 померла і борг йому не повернула. Він почав пошук її родичів через звернення до нотаріуса.

18 жовтня 2017 року через публічний сайт « Кабінет електронних сервісів» йому стало відомо, що спадкоємці прийняли спадщину 13 жовтня 2017 року, а саме : ОСОБА_2 отримав свідоцтво на спадщину від 13.10.2017 року на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 отримав свідоцтво на право на спадщину на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по адресі АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора і тому просить суд стягнути на його користь із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно борг в розмірі 810 000 грн і судові витрати в розмірі 8000 грн.

06.12.2017 року до суду надійшло заперечення на позов від ОСОБА_3 із посиланням на те, що ОСОБА_4 в період написання розписки, із 29.10.2016 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилась вдома, хворіла та не виходила із будинку, потреби брати в борг велику суму грошей не висловлювала, він знаходився за кордоном, а після її смерті повернувся і займався похованням дружини, позивач ОСОБА_1 йому не знайомий, із ним ніколи не спілкувався і в добровільному порядку про відшкодування шкоди до нього ніхто не звертався.

Ухвалою від 20.11.2018 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду вказаним складом суду після закінчення повноважень попереднього складу суду.

28.03.2019 року від ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, із посиланням на те, що він з травня по листопад 2016 року був за кордоном на заробітках, а його дружина ОСОБА_4 хворіла, погано пересувалась і проживала в будинку АДРЕСА_2 і за нею доглядав знайомий ОСОБА_5 30.10.2016 року до ОСОБА_4 приїздив її син ОСОБА_2 , викликав швидку допомогу їй швидку допомогу, після чого її забрали до 9-ї лікарні м. Камьянське.

12.11.2016 року він повернувся до України після заробітків , а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, на протязі 6-ти місяців до нього ніхто не звертався про вимогу погашення боргу і тільки після звернення позивача до суду 19.10.2017 року він дізнався про позовні вимоги ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що в розписку про отримання грошей ОСОБА_4 не підписувала, грошові кошти в борг не брала, а підпис в розписці виконано іншою особою, свідків при укладанні цієї розписки не було і тому просить суд визнати договір позики від 29.10.2016 року про отримання ОСОБА_4 в борг від ОСОБА_6 грошової суми в розмірі 810 000 грн недійсним і судові витрати покласти на позивача.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, 21.01.2019 року надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність у зв`язку із занятістю по роботі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі ( 98 т.2)

Представник позивача ОСОБА_7 в суді підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 і пояснив, що зі слів ОСОБА_1 , позивач надав ОСОБА_8 29.10.2016 року 810 000 грн про що вона написала розписку про отримання грошей без свідків в його в автомобілі , на які потреби вона брала гроші та походження вказаної суми грошей у позивача йому невідоме, зі слів позивача зустріч ОСОБА_9 та ОСОБА_8 була біля будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_10 і там була там його мати ОСОБА_8 .

Весною 2017 року позивач дізнався про смерть ОСОБА_8 і звернувся до нотаріуса про отримання інформації щодо кола спадкоємців на майно померлої і дізнався що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину. Чи звертався особисто позивач до відповідачів йому невідомо, а звернувся до суду у жовтня 2017 року. Просить задовольнити позов і стягнути солідарно із відповідачів борг в розмірі 810 000 грн на користь позивача.

В подальшому представник позивача просив розглядати позов у його відсутності та відсутності позивача. ( а.с. 63, 75, 79)

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, був повідомлений належним чином про день і час слухання справи. 28.03.2019 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність ( а.с.99 т.2).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лавреньєв Є.О. позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, пояснивши що зі слів відповідача ОСОБА_2 він є сином ОСОБА_4 і він мешкає в АДРЕСА_3 . За життя його мати ОСОБА_4 про взяття боргу в розмірі 810 000 грн у ОСОБА_11 нічого не розповідала і про деталі передачі грошей відповідачу невідомо. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і він прийняв спадщину на частину її майна, а частину спадщини прийняв чоловік матері ОСОБА_3 . Однак визнає почерк своєї ОСОБА_4 в розписці, яку надав ОСОБА_12 до суду і тому половину заявлених вимог , а саме борг в 405 000 грн він визнає і не заперечує повернути їх позивачу . В подальшому просив розглядати без його присутності та присутності відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Шкуропат А.В. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутність ОСОБА_13 покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 в суді позов не визнав, пояснивши, що його дружина ОСОБА_4 хворіла, проживала в АДРЕСА_2 , між ними були нормальні стосунки. Із травня по листопад 2016 року буз за кордоном в Росії на заробітках , грошові кошти в сім`ю він перераховував по пошті на ім`я дружини і борг вони удвох не збирались брати, так як не було потреби. Дружина хворіла із жовтня по листопад 2016 року і знаходилась в будинку в АДРЕСА_2 , а її син від першого шлюбу у ОСОБА_4 ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_3 . Приїхав із заробітків коли дізнався що дружина хворіє і знаходиться в лікарні, але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла

Про будь-які борги йому ніхто не говорив, дізнався про борг із позову до суду тільки в жовтні 2017 року після отримання свідоцтва про право на спадщину на частину майна померлої дружини. Просив відмовити в позові, так як почерк в розписці наданої позивачем не належить його померлій дружині і про борг йому нічого невідомо. Просив задовольнити його зустрічний позов , визнавши недійсним договір позики укладений 29.10.2016 року між позивачем та його дружиною, так як його ОСОБА_8 грошей от позивача фактично не отримувала.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_14 в суді просив відмовити в позовних вимогах позивача до ОСОБА_3 в повному обсязі, так як підпис в розписці від 29.10.2016 року про отримання 810 000 грн не належить ОСОБА_4 , свідків при цьому не було, нотаріально договір не затверджувався і відсутні докази про фактичне отримання вказаної суми грошових коштів, зустрічний позов просив задовольнити і визнати договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 недійсним. В подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність і винесення рішення на підставі наданих доказів.

Представник позивача ОСОБА_7 в суді зустрічний позов до ОСОБА_1 не визнав, вважає, що угода позики грошових коштів була дійсною.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_15 в суді зустрічний позов ОСОБА_3 не визнав і вважає. що договір позики який був укладений 29.10.2016 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_1 був дійсний і просить відмовити в зустрічних позовних вимогах

Заслухавши представника позивача, відповідачів та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні факти та наступні правовідносини.

Відповідно до розписки від 29.10.2016 року судом оглянуто наступний запис « ОСОБА_4 , яка зареєстрована у АДРЕСА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 грошові кошти в розмірі 810 000 грн і зобов`язалась повернути вказаний борг єдиним платежом 29.04. 2017 року. На вказаний момент перебувала в шлюбі, зайом грошей отримала із відому та згоди чоловіка. Повернення боргу гарантує всім належним їй майном. Написано в здоровому глузді і ясній пам`яті» ( а.с.87-88 т.2)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла в м. Камьянському.

13.10.2017 року відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 та на автомобіль марки «DAEWOO», а відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_6 ( а.с. 186,188,191 ).

Позивач ОСОБА_1 19.10.2017 року звернувся в судовому порядку із позовними вимогами про стягнення боргу в розмірі 810 000 грн до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які отримали спадщину за законом на частину майна померлої ОСОБА_4 ( а.с.2) , в досудовому порядку до відповідачів не звертався.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

В судовому засіданні представником позивача ОСОБА_17 не було беззаперечно доведено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29.10.2016 року дійсно відбулась реальна угода договору позики грошових коштів в сумі 810 000 грн і не доведено фактична передача грошових коштів від позивача ОСОБА_4 .

Так , особисто позивач за час розгляду цивільної справи із жовтня 2017 року по липень 2021 року до суду не з`явився, скориставшись правом представництва його інтересів в суді , а його представник ОСОБА_17 не зміг в судовому засідання детально пояснити обставини передачі грошових коштів ОСОБА_4 29.10.2016 року, а саме в якому автомобілі передавались гроші, якими купюрами та на які потреби та на яких умовах позивач ОСОБА_1 надавав гроші ОСОБА_4 в розмірі 810 000 грн.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Однак, висновком проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи за № 3/1.1/400 від 09.07.2019 року не доведено, що розписка від 29.10.2016 року була написала власноручно ОСОБА_4 ( а.с. 186 т.2), а доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що підпис в розписці могла зробити його матір ОСОБА_4 суд не приймає до уваги, так як відповідач висловив свою ймовірне бачення і таке твердження нічим не підтверджується.

Судом звертається увага, що договір позики від 29.ж10.2016 року не був нотаріально посвідчений, був здійснений зі слів представника позивача без свідків. Будь-яких інших доказів, крім показів представника позивача, про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договорі позики 29.10.2016 року і що позивач дійсно передав, а ОСОБА_4 отримала грошові кошти саме в розмірі 810 000 грн, до суду не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що зміст розписки 29 жовтня 2016 року не містить відомостей про передачу позивачем ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 810 000 грн та отримання ОСОБА_4 цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів ОСОБА_4 .. За таких обставин належить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повному обсязі.

Обговорюючи питання про зустрічні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, суд приходить, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦПК України вказані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приймаючи до уваги, що в суді позивачем ОСОБА_1 не було доведено, що між ним та ОСОБА_4 укладався договір позики 29 жовтня 2016 року грошових коштів на суму 810 000 грн, суд не може визнати такий договір недійсний, а тому в зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст141 судові витрати покладається на позивача у разі відмови в позові.

Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 та зустрічний позивач ОСОБА_3 не довели обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, то в задоволені їх позовних вимогах слід відмовити і покласти на них судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. ст. 12, 76 - 81, 141 263-265 ЦПК України, ст.203, 204, 1046, 1047 ЦК України, суд

У Х В А Л И В

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення.

Суддя: І. М. Іщенко