Справа №201/3195/20
Провадження № 2/201/435/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого-судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди (а.с.№4-9).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.04.2020р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№13).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.05.2020р. заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову було повернуто (а.с.№21).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.05.2020р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено (а.с.№83). Дана ухвала постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.09.2020р. залишена без змін (а.с.№114-117)

Ухвалою суду від 18.05.2020р. до участі у справі як третя особа залучений ОСОБА_3 , та провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/13920/19 за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним замовлення на виготовлення, продаж та встановлення намогильної споруди (а.с.№85).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.03.2021р. провадження у справі було поновлено (а.с.№151).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.03.2021р. заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову було повернуто позивачу (а.с. № 136).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.04.2021р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено (а.с.№177).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 05.07.2019р. він уклав з відповідачем договір-замовлення на виготовлення, продажу та установку намогильної споруди. За умовами договору, строк виконання замовлення становить один місяць. Загальна вартість замовлення складала 26 500грн. та позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 13 000грн. Відповідачем частково були виконані роботи на могилі дружини позивача, прибрано дерев`яний хрест з табличкою та земляний пагорб, встановлена «тумба» для верхньої частини майбутнього пам`ятника, забетонована ділянка на місці земляного пагорбу, покладена тротуарна плитка та встановлена горизонтальна плита на могилу. Наприкінці липня 2019р. відповідач припинив виконувати замовлення. Посилаючись на те, що договір-замовлення станом на 03.04.2020р. є чинним, не розірваний, позивач згоди на перевищення місячного строку виконання договору не надавав, а також враховуючи, що відповідачем порушені строки виконання замовлення позивач просив визнати неправомірним те, що відповідач після 05.08.2019р. не виконав замовлення від 05.07.2019р., не виплатив пені та просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 191 595грн. +795грн. за кожний наступний день, починаючи з 03.04.2020р., з дати подачі даного позову і до винесення судом рішення по справі. Також просив відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000грн. (а.с.№4-9).

15.05.2020р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Погрібної О.А., яка діє на підставі ордеру від 15.05.2020р. (а.с.№46) в якому вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 05.07.2019р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір-замовлення б/н від 05.07.2019р. на виготовлення, продаж та встановлення намогильної споруди на могилі померлої ОСОБА_4 , вартість замовлення склала 26 500грн. з яких позивач сплатив 13 000грн. Позивач при оформленні замовлення повідомив, що покійна була його дружиною і надав відповідний документ, але зазначив, що при собі він не має свідоцтва про смерть та свідоцтва про поховання, оскільки забув їх вдова, і обіцяв надати ці документи за декілька днів, коли приїде погоджувати ескіз пам`ятника та інші його деталі. 18.07.2019р. до відповідача звернувся син померлої ОСОБА_4 ОСОБА_3 , надав відповідачу свідоцтво про поховання, видане на його ім`я та свідоцтво про смерть матері, і повідомив, що сам буде замовляти виготовлення і встановлення пам`ятника та сплатив аванс у сумі 25 500грн. Втім, постановлена судом 06.09.2019р. ухвала про забезпечення позову у цивільній справі № 201/9774/19 стала причиною зупинення виконання відповідачем замовлення від 18.07.2019р. Оскільки лише користувач місця поховання має право надавати згоду здійснювати поховання, встановлення намогильної споруди, склепу і такою особою є ОСОБА_3 , представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500грн. (а.с.№40-45, 52).

21.05.2020р. до суду надійшла заява (клопотання) позивача в якому він зазначив, що у нього були всі документи, необхідні для встановлення пам`ятника дружині, в тому числі свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть та свідоцтво про поховання, в якому зазначений син позивача ОСОБА_3 , оскільки між сторонами була домовленість, що похорони замовляє третя особа, а сплачує їх вартість позивач. ОСОБА_3 брав документи для установки пам`ятника, проте не зробив цього, і повернув не всі документи. Також позивач зазначив, що договір від 18.07.2019р., укладений між відповідачем та третьою особою на виготовлення та установку намогильної споруди, був укладений навмисно «заднім» числом для суду, з метою введення його в оману. Просив витребувати із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, як докази, матеріали цивільної справи № 201/9774/19, постановити окрему ухвалу відносно відповідача та направити її для притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст. 358 КК України (а.с.№88-92).

23.03.2021р. до суду надійшла заява (клопотання) позивача, в якій він просив визнати, що після повернення 23.09.2019р. йому оригіналу свідоцтва про смерть дружини і видачі свідоцтва про її поховання лише він має право встановлювати пам`ятник. Просив здійснити прослуховування запису засідання від 27.02.2020р. у справі № 201/13920/19, де адвокат відповідача стверджує, що роботи на могилі проводились не відповідачем. Визнати, що договір від 18.07.2019р. є недійсним, а також постановити окрему ухвалу відносно відповідача, направивши її до правоохоронних органів для розгляду на підставі ст. 358 КК України. Також просив допустити негайне виконання майбутнього рішення суду в частині покладення обов`язку на відповідача направити копію рішення поштою (а.с.№125-132).

06.04.2021р. до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_5 , в якому вона зазначила, що 20.12.2019р. ФОП ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 отримані кошти у розмірі 13 000грн. поштовим переказом через Укрпошту, оскільки особою, яка має право на замовлення послуги по виготовленню та встановленню пам`ятника на могилі померлої ОСОБА_4 є син померлої ОСОБА_3 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.05.2020р. встановлено, що договір від 05.07.2019р. між сторонами розірваний, оскільки був укладений у формі замовлення шляхом попередньої оплати за послуги, у зв`язку із чим зобов`язання сторін припинилися на підставі ст. 653ЦК України. Оскільки правові наслідки за спірним правочином не виникли, про причині того, що ФОП ОСОБА_2 фактично не виконувалось замовлення ОСОБА_1 та в подальшому вказане замовлення (договір) між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, а зобов`язання сторін припинилися на підставі ст. 653 ЦК України, а тому визнання спірного правочину недійсним не призведе до поновлення прав ОСОБА_3 . Таким чином, на сьогоднішній день договір між позивачем та відповідачем від 05.07.2019р. є розірваним та лише третя особа має право замовляти виготовлення та встановлення на могилі покійної ОСОБА_4 пам`ятник. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути понесені судові витрати (а.с.№156-158).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05.07.2019р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір (замовлення без номеру) на виготовлення, продаж та встановлення намогильної споруди на могилі померлої дружини - ОСОБА_4 . Вартість послуг за замовленням становила 26 500 грн. (а.с.№10).

ФОП ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 частину коштів у розмірі 13 000 грн. (7 800 грн. + 5 200 грн.) (а.с.№54).

18.07.2019р. син померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 надав ФОП ОСОБА_2 свідоцтво про поховання серії НОМЕР_1 , видане на його ім`я, як користувачу місця № 7 на Запорізькому кладовищі в м. Дніпропетровську у ряду №1 на ділянці №73, де поховано 20.03.2017р. ОСОБА_4 , реєстраційний номер поховання № НОМЕР_2 , книга №1452, видане КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради 20.03.2017р. (а.с.№55).

Постановами Дніпровського апеляційного суду від 11.02.2021р. у справі № 201/13920/19 та від 26.05.2020р. у справі № 201/840/20 встановлено, що договір між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був розірваний, оскільки він укладений у формі замовлення, шляхом попередньої оплати за послуги, у зв`язку з чим зобов`язання сторін припинилися на підставі ст. 653 ЦК України (а.с.№146,186 зворотна сторона).

Рішенням суду від 14.07.2020р. у цивільній справі № 201/13920/19 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним замовлення від 05.07.2019р. на виготовлення, продаж та встановлення намогильної споруди та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в якому він просив визнати, що свідоцтво про поховання його дружини ОСОБА_4 , знаходиться у ОСОБА_6 неправомірно та зобов`язати повернути його ОСОБА_1 , було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.02.2021р. рішення суду від 14.07.2020р. залишено без змін (а.с.№143-150).

Апеляційним судом під час розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 фактично не виконувалося замовлення ОСОБА_1 від 05.07.2019р. та в подальшому вказане замовлення (договір) було розірвано (а.с.№147).

В постанові Дніпровського апеляційного суду у справі № 201/840/20 також встановлено, що позивач вказує, і відповідач цього не спростовує, замовлення виконане не було (а.с.№186 зв. ст.).

Звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивач, посилаючись на ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», положення ст.ст. 509, 510, 525-527, 610, 611, 614, 626, 629, 638, 639, 901, 903, 906 ЦК України просив визнати неправомірним те, що відповідач після 05.08.2019р. не виконав замовлення та не сплатив пеню, а також просив стягнути пеню та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Статтею 611 ЦК України серед правових наслідків порушення зобов`язання в п. 3 ч. 1 визначена сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Таким чином, обов`язковою умовою для стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є наявність його вини у невиконанні умов договору про надання послуг.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

З поданих сторонами доказів вбачається, що свідоцтво про поховання серії НОМЕР_1 було видане ОСОБА_3 КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради 20.03.2017р. (а.с.№55).

Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , яке було видане Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 отримав від сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується розпискою позивача від 23.09.2019р. (а.с.№56).

Дублікат свідоцтва про поховання на ім`я ОСОБА_3 позивач отримав 18.12.2019р. (а.с.№11).

На момент звернення 05.07.2019р. до ФОП ОСОБА_2 та укладення договору (замовлення без номеру) про виготовлення, продаж і установку намогильної споруди, ОСОБА_1 необхідних документів, визначених ст. 25 Закону України «Про поховання та похорону справу», для отримання права на встановлення намогильної споруди не мав.

Як зазначає відповідач у відзиві, та спростувань цьому позивачем суду не надано, на момент звернення 05.07.2019р. позивач не мав при собі свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та свідоцтва про поховання, і обіцяв їх надати за декілька днів.

З вищевикладене вбачається, що необхідні документи для установки намогильної споруди з`явилися у позивача лише 23.09.2019р. (коли він отримав від сина свідоцтво про смерть) та 18.12.2019р. (коли він отримав дублікат свідоцтва на поховання).

Посилання ОСОБА_1 в заяві (клопотанні) від 21.05.2020р. (а.с.№89) на те, що свідоцтво про поховання спочатку перебувало у нього, а подальшому вказане свідоцтво забрав ОСОБА_3 та втратив його, суд не бере до уваги, оскільки вказані твердження жодними належним та допустимими доказами не підтвердженні.

Таким чином, в діях відповідача відсутня вина, оскільки невиконання договору (замовлення без номеру) від 05.07.2019р. мало місце з вини самого позивача ОСОБА_1 , який не надав на момент укладення договору необхідні документи для встановлення намогильної споруди, а тому відповідач не несе відповідальність, встановлену ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та нормами ЦК України і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000грн., то в їх задоволенні також слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з наступними змінами, від 31.03.1995р. №4, роз`яснено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказів на підтвердження порушень прав позивача з вини відповідача ФОП ОСОБА_2 , спричинення ним моральної шкоди, позивачем суду не надано, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Що стосується вимог, які містяться в заяві (клопотанні), яка надійшло до суду 21.05.2020р., в частині витребування матеріалів цивільної справи № 201/9774/19, де не міститься договору від 18.07.2019р. і не згадується про нього, в цій частині в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки предметом спору у даній справі було невиконання умов договору від 05.07.2019р., а не договору від 18.07.2019р.

В частині вимог про постановлення окремої ухвали про підробку договору від 18.07.2019р., то відсутні підстави, визначені ч. 1 ст. 262 ЦПК України для постановлення такої ухвали, з огляду на те, що предметом у даній цивільній справі є інший договір.

Що стосується вимог заяви (клопотання) позивача, яка 23.03.2021р. надійшла до суду, в частині визнання в мотивувальній частині майбутнього рішення, що після повернення 23.09.2019р. оригіналу свідоцтва про смерть дружини та видачі дубліката свідоцтва про її поховання лише ОСОБА_1 має право встановлювати пам`ятника та зазначення в рішенні, що договір від 18.07.2019р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є недійсним та постановлення окремої ухвали, в цій частині вимог слід відмовити, оскільки ці обставини не входять до предмету доказування у справі, що розглядається судом, так як ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання неправомірним того, що відповідач після 05.08.2019р. не виконав замовлення від 05.07.2019р., не сплатив пені, а також про стягнення пені та моральної шкоди.

Також слід відмовити у задоволенні клопотання щодо прослуховування запису судового засіданні від 27.02.2020р. по справі № 201/3920/19, оскільки в матеріалах даної цивільної справи наявне рішення у справі № 201/13920/19 від 14.07.2020р. та постанова Дніпровського апеляційного суду від 11.02.2021р., які мають преюдиційне значення для вирішення даної справи (а.с.№138-150).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , який був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500грн., які заявлені представником відповідача, то вони підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2019р. між ФОП ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Погрібної Ольги та ОСОБА_7 » був укладений договір № 01 про надання професійної правничої допомоги (а.с.№48-50).

Адвокат Погрібна О.А. діє в даній справі на підставі ордеру від 15.05.2020р. (а.с.№46).

06.05.2020р. адвокат Погрібна О.А. ознайомилася з матеріалами справи, 15.05.2020р. підготувала і надала відзив на позов з попереднім орієнтованим розрахунком судових витрат, з розрахунком судових витрат та описом робіт адвоката, з актом приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги від 01.11.2019р. № 01 (а.с.№45,52-53) а також надавала клопотання 15.05.2020р. (а.с.№65-69, 72-74, 156-158).

Згідно наданих документів загальна сума судових витрат на професійну правничу допомогу склала 1 500 грн.

З квитанції № 17 від 14.05.2020р. вбачається, що платником ОСОБА_2 внесено на рахунок АО « ОСОБА_8 та ОСОБА_7 » 1 500грн. за професійну правничу допомогу за договором № 01 від 01.11.2019р. у справі № 201/3195/20 (а.с.№51).

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні позову, понесенні відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню, а отже ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 слід стягнути 1 500грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст. 23, 611, 614, 901 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.4 ст. 82, ст.ст. 89, 133. 137, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 1500 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.