КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1110/21
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.,
за участю секретаря Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
за участю третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни
про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості,
02.10.2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни, в якій просить суд
стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі 17 494 грн. 01 коп.
Представник позивача зазначає, що банк виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору.
Представник позивача вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 07.03.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. за реєстровим номером 1791, відповідно до умов якого, виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, загальною площею: 84,5 кв. м., житловою: 49,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить іпотекодавцям (в рівних частинах кожному) на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. 07.03.2007року, за реєстровим номером 1788.
Разом з тим, як зазначає представник позивача, ОСОБА_3 свої зобов`язання по укладеному кредитному договору щодо своєчасного погашення кредиту не виконував.
У подальшому, як вказує представник позивача, в ході проведення претензійно-позовної роботи по боржнику позивачу стало відомо, що позичальник/іпотекодавець 1/2 частки предмета іпотеки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, у зв`язку з чим після його смерті відкрилася спадщина, а спадкоємець 1/2 частки предмета іпотеки, відповідно до ст. 1262 ЦК України, є його рідний брат - ОСОБА_3 , якийприйняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .
З урахуванням викладеного, враховуючи невиконання зобов`язань по укладеному кредитному договору щодо своєчасного повернення кредиту, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.10.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюАкціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
Крім того, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.10.2020 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №24/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Також, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно - 1/2 частину квартири, загальною площею 84,5 кв.м., житловою 49,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 24/2013, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 244.
26.03.2021 року до канцелярії суду від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни надійшли витребувані судом документи.
У підготовчому засіданні 12.04.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засіданні 05.07.2021 року представник позивача не з`явився, однак надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялися належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідачі про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлені належним чином.
Третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріта Юріївна про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлена належним чином, у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, письмові пояснення або заперечення на позовну заяву не надала.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов`язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що доданий до позовної заяви.
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», свої зобов`язання виконало та надало ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 127 058,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 17).
П. 6.5. зазначеного кредитного договору передбачає, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, у тому числі, у випадку невиконання позичальником зобов`язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, або одержати відшкодування з майна позичальника, або звернутися до поручителів/майнових поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов відповідних договорів, що забезпечують зобов`язання позичальника за договором.
Однак, позичальник ОСОБА_3 не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 03.04.2020 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором складає 1 402 703 доларів США 34 центи, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 124 716 доларів США 65 центів; заборгованість за процентами у розмірі 197 236 доларів США 10 центів; пеня у розмірі 1 080 750 доларів США 59 центів, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7-9).
Разом з тим, суд зазначає, що у наданій позовній заяві позивачем заявлено заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 261 доларів США 89 центів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням викладеного, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 261 доларів США 89 центів.
При цьому, будь-яких доказів на спростування наявної заборгованості суду не надано.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 07.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1792 (а.с. 18-21).
Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавеці передають іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: квартиру під АДРЕСА_2 , який належить іпотекодавцям в рівних частках кожному на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Горецькою В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 07.03.2007 року, реєстр за №1788.
Так, відповідно до умов договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. За таких умов, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки.
Відповідно до умов п. 3.1.4. договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим договором або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до умов п. 4. договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки.
Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов`язання у випадку якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному чи частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій).
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т.ч. і за рішенням суду (п. 4.4. договору іпотеки).
Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №244 від 06.01.2013 року, а його зобов`язання щодо повернення кредиту не були виконані.
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся його рідний брат ОСОБА_2 .
Згідно ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст. 608, 1219 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора . Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 32 Постанови від 30 березня 2012року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин роз`яснив, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
При цьому, суд зазначає про те, що АТ Райффайзен Банк Аваль» в силу статей 1268,1281 ЦК України не пропущено строк пред`явлення вимог до спадкоємця померлого.
Положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Крім того, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності (ухвала ВССУ від 02.08.2017 у справі № 177/384/13-ц).
Таким чином, ОСОБА_2 в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є таким, що спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняв, а тому, є таким, що має відповідати перед кредитором за боргові зобов`язання спадкодавцяу межах вартості майна, одержаного у спадщину.
06.04.2020 року за вих. № 114/5-182691 позивачем направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту і відсотків за користування кредитними коштами. Зокрема, у вимозі було вказано, що в разі непогашення заборгованості за кредитним договором, банк буде змушений вжити заходів з примусового стягнення заборгованості, у тому числі, але не обмежуючись, шляхом звернення стягнення на об`єкт, що перебуває в іпотеці як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.
На підтвердження направлення вказаної вимоги позивачем до позовної заяви додано копію списку згрупованих відправлень від 09.04.2020, замовник: АТ «Райффайзен Банк Аваль», копію фіскального чеку від 09.04.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України у постанові від 03.02.2016 року у справі №6-1080цс15 звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання.
Позивач просить суд у даній справі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Звертаючись до суду з позовом, банк також просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Жодних доказів на спростування позиції позивача відповідачами суду не надано.
З доданих до справи доказів вбачається як факт заборгованості за кредитним договором, так і факт забезпечення виконання зобов`язань за кредитом за допомогою іпотечного майна, на яке просить звернути стягнення позивач.
Оцінюючи докази, надані на підтвердження обставин справи, які входять до предмета доказування, у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання зобов`язань за укладеним кредитним договором, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).
Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
Відповідні висновки містяться у Постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-1309цс15, Постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 688/1383/15-ц.
Доказів того, що у відповідачів у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, окрім майна, яке перебуває в іпотеці, суду надано не було.
Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності відповідача - ОСОБА_1 не знаходиться іншого нерухомого житлового майна, окрім майна, яке перебуває в іпотеці.
Таким чином, суд зазначає, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на правовідносини, що виникли по даній справі.
Тому, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії встановленого Законом мораторію.
При цьому, суд приймає до уваги, що у зв`язку з прийняттям та набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» 23.04.2021 року втратив чинність Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Однак, відповідно до Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.
Тобто, на момент ухвалення рішення суду, Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є чинним.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 17 494,01 грн. в рівних частинах.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості задовольнити.
Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VІІ, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього Закону.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.