Справа №442/4436/21
Провадження №2/442/1043/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого - судді Крамара О.В., з участю секретаря Малик О.Я., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання правочину частково недійсним, -

в с т а н о в и в :

10.06.2021 позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати частково недійсним кредитний договір №Z62/00200/005803475 від 11.10.2019, укладений між нею та АТ «Ідея Банк» в особі Дрогобицького відділення АТ «Ідея Банк» на суму 49382,00 грн за змінюваною процентною ставкою 15% річних, строком на 36 місяців з моменту його укладення в частині встановлення та нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості та скасувати нараховану прострочену плату за обслуговування кредиту в сумі 7133,70 грн; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок її кредитних зобов`язань за кредитним договором №Z62/00200/005803475 від 11.10.2019 без плати за обслуговування кредиту та кредитної заборгованості, зарахувавши сплачену нею строкову плату за обслуговування кредиту з 10.11.2019, часу укладення оспорюваного правочину, у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором; зобов`язати відповідача зменшити нарахований строковий основний борг в сумі 33690,78 грн до 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.10.2019 між нею та відповідачем в особі Дрогобицького відділення АТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір

№Z62/00200/005803475 на суму 49382,00 грн за змінюваною процентною ставкою 15% річних, строком на 36 місяців. При цьому нею також були надані кредитору документи, які підтверджують її інвалідність другої групи.

В подальшому нею сплачено позичальнику тіло кредиту в сумі 40000,00 грн. Залишок станом на 07.06.2021 становить 52161,89 грн. враховуючи важке фінансове становище в жовтні 2020 позивач зверталась до відповідача з проханням реструктурувати залишкову суму, однак їй відмовлено.

Вважає, що оскільки являється інвалідом другої групи, а також перебуває на консультативному обліку в лікаря-психіатра внаслідок хронічного психічного захворювання - вона не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності для вчинення будь-яких правочинів на момент укладення оспорюваного договору. Відповідач не мав права укладати з нею кредитний договір і, як наслідок, вимагати стягнення суми відсотків.

Крім цього, позивач звертає увагу на те, що відповідач, встановлення у кредитному договорі сплату щомісячної комісії фактично за обслуговування кредиту банком є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить законодавству про захист прав споживачів.

Враховуючи вказане, позивач змушена звернутися до суду.

Ухвалою від 11.06.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 02.07.2021, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

30.06.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача, вважаючи позов необґрунтованим, просить відмовити в задоволенні такого в повному обсязі. Вказує, що працівникам банку не вбув відомий факт наявності у позивача психічного розладу, вона неодноразово брала кредит у банку. Крім того, в обґрунтування позовних вимог не надала рішення суду про визнання її недієздатною. Також вказує, на те, що позивачем сплачено 23172,02 грн. за обслуговування кредитної заборгованості.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10.11.2019 між АТ «Ідея Банк», ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Z62/00200/005803475, згідно з яким банк надає позивачу кредит в сумі 49382,00 грн., зі сплатою 15% річних та строком на 36 місяців. Вказаний договір підписаний сторонами.

Відповідно до п.1.5 даного договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб,за надання яких встановлюється плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті банку.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.1ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит -це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст.4 цього Закону є Договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017року№49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлено порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Позивач, обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання пунктів кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею18 Закону України «Про захист прав споживачів», зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Зі змісту Паспорту споживчого кредиту від 10.11.2019 року, який підписаний позивачем остання письмово підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позивачем умов кредитування. Позивач підтвердила про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором.

Таким чином, судом встановлено, що позивач була ознайомлена з порядком повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Кредитного договору в частині встановлення та нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості. Водночас, встановлено, що позичальник ознайомилась з паспортом споживчого кредиту 10.11.2019 року, що підтверджується її підписом.

Отже, позивачу до підписання договору було відомо про графік щомісячних платежів, який наведений у п.5 додатку №1 до кредитного договору та який відображає усі щомісячні платежі з урахуванням плати за обслуговування кредитної заборгованості, процентів та тіла кредиту, загальної місячної суми, що підлягає сплаті. Томі відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Крім цього, як зазначено Верховним Судом в постанові від 13.05.2021 у справі №461/1763/20 в подібних правовідносинах, до плати за обслуговування кредитної заборгованості включено інші послуги банку, які не підпадають під положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо безоплатності надання, а належать до загальних обґрунтованих витрат за споживчим кредитом відповідно до ч.2 ст.8 вказаного Закону.

Щодо доводів позивача про те, що на момент укладення кредитного договору вона була недієздатною, такі не підтверджуються відповідними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст..41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину.

Статтею 39 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Тобто, недієздатність характеризують дві складові: наявність хронічного, стійкого психічного розладу та не усвідомлення особою значення своїх дій та неспроможність курувати ними.

В матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке б підтверджувало визнання ОСОБА_1 недієздатною, а тому її доводи щодо відсутності цивільної дієздатності на момент укладення кредитного договору є безпідставними.

Отже, враховуючи вищевказане дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору не суперечили її волевиявленню та вимогам закону, відтак підстави для визнання окремих положень договору недійсними та зобов`язання банку здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору позивачем платежів відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання правочину частково недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.07.2021 року.

Суддя О.В. Крамар