Номер провадження: 22-ц/813/4522/21
Номер справи місцевого суду: 2-248/10
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участі секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Київського районного суду м.Одеси від 24 травня 2018 року за нововиявленими обставинами про заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у цивільній справі №2-248/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №638/22396/14-ц, в якій зроблено висновок про незаконність відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами фізичній особі. Зазначає, що вказані норми Великої Палати Верховного Суду не були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, що стало підставою звернення із заявою про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням конституційних прав та свобод заявника, при упередженому та неповному з`ясуванні обставин, без вивчення доказів, у навмисному прихованні судового процесу від його учасників, при ігноруванні вказівок, зазначених в постановах Верховного Суду. Апелянт наголошує, що судом першої інстанції під час розгляду питання про заміну сторони у виконавчому провадженні навмисно та свідомо проігноровано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові у справі №638/22396/14-ц, про незаконність відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами фізичній особі. Апелянт вказує про ухвалення постанови Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 522/18188/17 за його позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій суд визнав статус ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» невизначеним. Апелянт також зазначає, що районний суд свідомо відмовився розглянути його заперечення, разом з тим ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не може заявляти свої права, як правонаступник або новий кредитор, оскільки ОСОБА_1 з ним кредитний договір або договір переуступки не укладав, не надавав згоду на передачу прав і обов`язків за договором та на передачу банківської таємниці і особистих (персональних) даних, також такої саме згоди не надавав і поручитель по кредитному договору, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надавав згоду на передачу прав і обов`язків саме ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а останній не надавав документи на підтвердження про вступ в законні права по зобов`язанню, при цьому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» наразі займається реалізацією заставного іпотечного майна, також кредитним договором та договором поруки передбачено, що кредитор може віддати/передати свої права та обов`язки, але не передбачено безумовну згоду ОСОБА_1 на прийняття будь-якого нового кредитора, кредитним договором передбачена тільки можливе одноразове право передачі прав та обов`язків кредитора, без права багаторазової передачі прав та обов`язків, і тільки з письмової згоди кредитора. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання ст. 442 ЦПК України не підтвердив письмово, що він вибуває з кредитних відносин на підставі згоди боржника, а тому зазначена стаття не може бути застосована. Апелянт наголошує, що перепродаж кредитних договорів не банкам категорично заборонена, що підтверджується рішеннями ВСУ, що проігнорував районний суд. Тому, як вказує апелянт, будь-яких кредитних відносин між ним та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не має, не було і не може бути. Також апелянт вказує, що заявником про заміну сторони виконавчого провадження може бути тільки державний виконавець та сторона виконавчого провадження, а не особа, до якої перейшло від кредитора право вимоги. Апелянт зазначає, що судом проігноровано, що зміна кредитора не є рівноцінною. При цьому, сума кредитної заборгованості, в наданих ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» документах, не відповідає дійсності, тому що кредит погашається через виконавчу службу на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», тому сума постійно змінюється. Апелянт наголошує, що районний суд не дослідив докази в повній мірі. Також, апелянт вказує, що цивільна справа № 2-248/10 закрита, і законодавство не передбачає заміну сторін в уже закритій справі.

За таких обставин, апелянт оскаржує ухвалу суду першої інстанції.

На вказану апеляційну скаргу від директора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, в якому заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився апелянт ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явились, були повідомленні належними чином, про причини неявки суду не повідомили, не надали заяви про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Згідно приписів ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 п.2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали від 24.05.2018 року про заміну стягувача за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, про які зазначає ОСОБА_1 в заяві не є нововиявленими обставинами щодо справи, де він виступає відповідачем.

Проте, з такими мотивами районного суду погодитись у повній мірі не можна з огляду на таке.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що заочним рішенням від 05.07.2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства "«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Ухвалою суду 24.05.2018 року було замінено стягувача Публічнне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у цивільній справі № 2-248/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №638/22396/14-ц зроблено висновок про незаконність відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами фізичній особі, та вказуючи, що зазначені норми Великої Палати Верховного Суду не були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Під час вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами визначальним є дотримання вимог, передбачених главою 3 розділу V ЦПК України «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами».

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, щоперегляду з нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.

Ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є:

- ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду;

- ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду.

Інші ухвали судів не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, оскільки не відносяться до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

Отже, з огляду на вищевикладене, з урахуванням норм процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про заміну стягувача його правонаступником, не є тим судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, тобто не входить до переліку судових рішень, що відповідно до статті 423 ЦПК України можуть бути предметом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2018 року про заміну стягувача за нововиявленими обставинами.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 127/2-н-439/09 (провадження № 61-18192св18), від 06 березня 2020 року у справі № 1121/1717/12-ц (провадження № 61-22788св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 461/11703/15-ц (провадження № 61-2382св20).

Враховуючи наведене, ухвала суду підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами з урахуванням мотивувань, викладених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Між тим, апеляційний суд вказує, що інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції стосуються його незгоди з судовим рішенням про заміну стягувача його правонаступником, а тому не підлягають перевірці, оскільки не стосуються оскаржуваного судового рішення про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.

ЄСПЛ вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни ухвали суду першої інстанції в мотивувальній частині у відповідності до редакції цієї постанови апеляційного суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року в редакції цієї постанови.

В іншій часині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 02.07.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова