Справа № 727/7519/20
Провадження № 2/727/1557/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Алієв А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №SAMABWFC2 від 07.04.2017 року ОСОБА_2 отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_2 станом на 17.08.2020 року виникла заборгованість 23416,56 грн., яка складається з наступного: 16233,19 грн. заборгованість за кредитом; 6933,37 грн. заборгованість по відсоткам.

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 23416,56 грн. за кредитним договором №SAMABWFC2 від 07.04.2017 року. Крім того, просять стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої просять справу розглянути у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують у повному об`ємі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у відсутність відповідача та його представника, вимоги позову не визнає. Також, згідно поданої до суду заяви про перегляд заочного рішення суду посилається на те, що не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, оскільки відсоткова ставка за договором у анкеті-заяві не зазначена. Також, звертає увагу на те, що у цій заяві відсутні умови договору щодо встановлення комісії за користування кредитом. Крім цього, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ті Умови і правила надання банківських послуг, які надані позивачем до позову розуміла відповідач підписуючи заяву на отримання кредиту. Також, звертає увагу суду на те, що у анкеті-заяві не визначена процентна ставка за договором, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі процентів. Крім цього, просить суд врахувати висновки Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03.07.2019 року. Звертає увагу суду і на те, що тіло кредиту було повністю повернуто відповідачем банку шляхом неодноразового зарахування коштів на банківську картку відповідача. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору №SAMABWFC2 від 07.04.2017 року отримав кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.6).

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконав, а саме видав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.6).

Як вказує позивач, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_2 станом на 17.08.2020 року виникла заборгованість 23416,56 грн., яка складається з наступного: 16233,19 грн. заборгованість за кредитом; 6933,37 грн. заборгованість по відсоткам, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5).

Разом з тим, як вказав Верховний Суд у постанові №378/305/18 від 23 липня 2020 року, «пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 червня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 березня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.».

Крім цього, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року №342/180/17-ц, - «…якщо матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, то за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.».

З огляду на вказане, враховуючи позицію відповідача по справі, який не визнає розмір заборгованості за кредитом та відсотками, а також враховуючи відсутність визначення сторонами у анкеті-заяві будь-якої відсоткової ставки за кредитом, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у стягненні нарахованих ними 6933,37 грн. заборгованості по відсоткам.

При цьому, як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, останній неодноразово здійснював поповнення карткового рахунку грошовими коштами та протягом всього періоду користування кредитом погашав заборгованість за тілом кредиту.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує і ту обставину, що як вбачається з наданої позивачем виписки по банківському рахунку відповідача (а.с.80-85), у графі «списання процентів», графі «сума комісій» та графі «щомісячний платіж» банком на кредитну картку відповідача неодноразово нараховувались відсотки, комісії та інші обов`язкові платежі, а всього на суму 27688,05 грн., що є значно більшим, ніж обсяг нарахованої відповідачу заборгованості за тілом кредиту, яка складає 16233,19 грн. та всієї заборгованості за кредитним договором, що складає 23416,56 грн., згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Таким чином, враховуючи відсутність узгоджених сторонами у анкеті-заяві будь-яких відсоткових ставок, комісій та інших обов`язкових платежів за кредитом, суд вважає, що позовні вимоги позивача АТ «Акцент-Банк» до відповідача ОСОБА_2 стосовно стягнення заборгованості за кредитом у сумі 23416,56 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи відмову в задоволенні позову в повному об`ємі, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.526, 530, 546, 599, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 23 липня 2021 року.

СУДДЯ: