ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3007/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"01" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої київської державної нотаріальної контори, про зняття арешту з майна.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, відповідно до якого просила зняти арешт, що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою київською нотаріальною конторою за № 1591706KIEV1 від 21.04.1999 року на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 16.04.1999 року, б/н з квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі рішення Харківського районного суду від 06.05.2001 року; виключити із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 21.10.2004 року № 1401180 (архівний номер 666680KIEV1, архівна дата 19.09.1997) про заборону та запис від 01.11.2004 року № 1429071 (1591706KIEV1 від 21.04.1999 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання зареєстрована у вказаній квартирі з 1995 року, користується квартирою, нею укладено з постачальними організаціями відповідні догори про постачання послуг, вона своєчасно сплачує за житлово-комунальні послуги. Згідно рішення Харківського районного суду м. Києва від 06.05.2001 року, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 набули право власності на вказану квартиру, що підтверджується довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 21.09.2001 року, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Позивач понад 20 років проживає у даній квартирі та лише тепер їй стало відомо про те, що її квартира перебуває в обтяженні згідно до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Заборона за № 666680 KIEV1 (архівна дата 19.09.1997 року), дата виникнення 19.09.1997 року на підставі договору застави, укладеного громадянином ОСОБА_3 , та зареєстрована 21.10.2004 року за № 1401180 реєстратором Першої державної нотаріальної контори. Позивач не була стороною договору застави їй не було відомо про обставини його укладення та існування, тому не може надати такий договір до суду та на вимогу реєстратора. Крім того у позивача відсутні дані про місцезнаходження колишніх власників квартири та сторін правочину, а щодо накладеного арешту за реєстровим № 1591706 KIEV1 від 21.04.1999 року на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 16.04.1999 року без номеру, що зареєстровано 01.11.2004 року № 1429071 реєстратором Першої державної нотаріальної контори пояснює, що згідно з відповідей, які надані архівами судів - копія ухвали від 21.04.1999 року на підставі якої було накладено арешт - відсутня у відділі архівної роботи. Згідно до листів № 4965/01-16 від 21.05.2001 року та № 6879/07 від 11.06.2021 року Першої державної нотаріальної контори повідомлено про те, що відповідно до номенклатури справ за 1997-1999 роки термін зберігання документів щодо накладення, зняття арештів (заборон) складає 3 роки, тому надати копії документів на підставі яких було накладено обтяження не має можливості, у зв`язку із їх відсутністю. Позивачу невідомо чому при зміні власника квартири до цього часу не було знято заборону з нерухомого майна. Наявність вказаного арешту майна порушує її право власності та позбавляє її можливості вільно розпоряджатись майном.

Таким чином порушено права позивача, що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 13.05.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представником позивача було подано заяву про розгляд справи у його відсутність та позивача, позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачі в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно з рішення Харківського районного суду від 06.05.2001 року було визнано право на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 ; договори купівлі- продажу, які були укладені іншими особами відносно вказаної квартири від 11.08.1995 року, 14.08.1997 року, 11.09.1997 року судом визнано - недійсними.

Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 228957684 від 21.10.2020 року та Витягу № 228957239 від 21.10.2020 року власниками квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) - є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

21.09.2001 року Київським міським бюро технічної інвентаризації зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 22-ю Київською державною нотаріальною конторою від 11.08.1995 року та рішення Харківського районного суду м. Києва від 11.05.2001 року, що записано в реєстрову книгу № 221-263 за реєстровим №37423.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вищезазначену квартиру було накладено заборону № 666680 KIEV1, (архівна дата 19.09.1997 року), дата виникнення 19.09.1997 року на підставі договору застави, укладеного громадянином ОСОБА_3 , що зареєстровано 21.10.2004 року за № 1401180 реєстратором Першої державної нотаріальної контори та арешт № 1591706 KIEV1 від 21.04.1999 року на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 16.04.1999 року без номеру, що зареєстровано 01.11.2004 року № 1429071 реєстратором Першої державної нотаріальної контори.

Відповідно до відповіді № 5109/01-16 від 23.07.2020 року завідувача Першої Київської нотаріальної контори, що термін зберігання документів, щодо накладення, зняття арештів (заборон) за 1997 та 1999 роки складав 3 роки, тому надати інформацію про арешт (заборону) на квартиру АДРЕСА_1 - є неможливим, у зв`язку із відсутністю документів.

У відповіді № 5/533/20 від 27.07.2020 року в. о. Голови Дарницього районного суду м. Києва зазначається, що згідно із алфавітних показників архіву суду з 1998-2001 роки справи стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не значиться.

Згідно із відповіді № 5109/01-21від 13.07.2020 року завідувач Київського державного нотаріального архіву повідомив про відсутність документів щодо накладення, зняття арештів (заборони) за 1997 та 1999 роки, у зв`язку із тим, що Першою Київською державною нотаріальною конторою було передано на державне відповідальне зберігання документи нотаріального діловодства та архіву за період з 1952 по 1982 роки.

Відповідно до листа від 16.03.2021 року завідувач архіву Дніпровського районного суду м. Києва повідомляє, про те що у провадженні Харківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-96/2001 року про визнання права власності на квартиру, але знищена за терміном зберігання. Разом з тим, надати копію ухвали Харківського районного суду м. Києва від 21.04.1999 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 не вбачається за можливе, оскільки остання відсутня у відділі архівної роботи Дніпровського районного суду м. Києва.

Згідно із листів № 4965/01-16 від 21.05.2001 року та № 6879/07 від 11.06.2021 року Першої державної нотаріальної контори повідомлено, що відповідно до номенклатури справ за 1997-1999 роки термін зберігання документів щодо накладення, зняття арештів (заборон) складає 3 роки, тому надати копії документів на підставі яких було накладено обтяження не має можливості, у зв`язку із їх відсутністю.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Згідно з п.2.1 Положення «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 року за №364/3657 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна, заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається: - державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; - судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). За вищевказаним Положенням зняття арешту може здійснюватися у будь-якого реєстратора (тобто у будь-якого нотаріуса). Отже, нотаріус при поданні йому заяви за встановленою формою може зняти будь-який арешт, накладений судовими і слідчими органами, крім арештів, накладених органами державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. ст.. 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалася, як на підставу своїх позовних вимог.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 274-279, ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень», Положенням «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Першої київської державної нотаріальної контори, про зняття арешту з майна, задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою київською нотаріальною конторою за № 1591706KIEV1 від 21.04.1999 року на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 16.04.1999 року без номеру.

Виключити із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 21.10.2004 року № 1401180 (архівний номер 666680KIEV1, архівна дата 19.09.1997) про заборону та запис від 01.11.2004 року № 1429071 (1591706KIEV1 від 21.04.1999 року) про арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя О.Р. Лужецька