РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Войцеховської Я.В.

при секретарі Кобець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач в липні 2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та в порядку поділу майна визнати за ним та відповідачем право власності за кожним на 1/6 частину зазначеної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 17.11.1990 року по 17.11.2010 року він перебував у шлюбі з відповідачем. 01.03.2004 року в шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєструвати на колишню дружину та дітей по 1/3 частині на кожного. Таким чином частина оформлена на відповідача є спільною сумісною власністю подружжя, так , як придбана в період шлюбу. На даний час в квартирі проживають їх сини, але відповідач має намір зареєструвати свою дитину від іншого шлюбу, що порушить його право власності на вказану квартиру в зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2020 р. прийнято до провадження позовну заяву , відкрито провадження за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25.11.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив в якому ОСОБА_2 , не заперечуючи факту набуття нерухомого майна в період шлюбу з позивачем просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності звернення до суду з заявленими вимогами.

18.12.2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає про те, що позовна давність обчислюється з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, а саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. До 2020 року спору з приводу спільного майна не було.

Ухвалою суду від 15.02.2021р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, витребувано докази.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 17.11.1990 року, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.07.2010р. справа № 2-430/2010 розірвано. (а.с.8)

Згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2004р. сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності виданого Фондом комунального майна м.Херсона 04.02.2004р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О. та зареєстрований в реєстрі за № 793. (а.с.9)

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 215831137 від 10.07.2020р. вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано по 1/3 за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . Право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу ВВВ 385930 від 16.02.2004р., посвідченого приватним нотаріусом м.Херсона Нестерович О.І., за реєстровим № 795. (а.с.10-11).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 23.02.2021р. ОСОБА_3 05.08.2011р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , про що виконавчим комітетом Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області складено актовий запис № 04. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_8 ».

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів, та не оспорюється відповідачем частина квартири належна відповідачу (1/3) є об`єктом спільної сумісної власності подружжя як така, що придбана за час шлюбу. При набутті права власності сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї.

Суд приходить до висновку про те, що презумпція спільності придбаного у шлюбі зазначеного майна не спростована відповідачем і 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між сторонами.

Щодо позиції відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду з даним позовом, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 по справі № 320/3072/18, неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Таким чином, строк позовної давності обчислюється не з дня розірвання шлюбу, а з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Спірна квартира придбана сторонами 01.03.2004 року, шлюб розірвано в 2010 році. Відсутні посилання на обставини, які б свідчили про те, що права позивача на користування квартирою та визнання за ним право власності на спірну частину квартиру було порушено в період з 2010 року по теперішні час.

Тобто , всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що позивач, як співвласник спільного майна дізнався про порушення свого права власності більше ніж за три роки до дня звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин суд вважає відсутні підстави для застосування позовної давності до пред`явлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України ст.ст. 4, 12, 13,16, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , як набуту подружжям за час шлюбу.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/6 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Я.В.Войцеховська

Повний текст рішення складено 15.03.2021р.