ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2988/20 Номер провадження 22-ц/814/672/21Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Абрамова П.С., суддів Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суд м. Полтави Полтавської області від 28 грудня 2020 року ухваленого суддею Шаповал Т.В.

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом прохаючи стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 15802,32 грн. та понесені судові витрати в справі.

Вказували, що відповідач ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 яке розташовано в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 з 22.10.2008 року.

З грудня 2018 року по січень 2020 року відповідач належним чином свої обов`язки щодо сплати послуг з утримання машиномісця № НОМЕР_1 не здійснював внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 10890 грн.

Посилаючись на вимоги закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» просили стягнути на їх користь 4025,26 грн пені, та обрахований у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України 3 % річних -- 354 грн, 45 коп. та інфляційні кошти в розмірі 532 грн. 52 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2020 року позовні вимоги було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фірми « Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість в розмірі 15802 грн. 32 коп. та 2101 грн. понесені судові витрати.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 28.12.2020 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивача 3119 грн.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказує, що місцевий суд некоректно послався на постанову Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 1/48615/18-ц оскільки в цій постанові Верховний Суд не досліджував порядок правильності та законності формування вартості тарифів на формування паркомісця.

Позивачем невірно за основу взято вартість утримання одного паркомісця, а не вартість утримання одного квадратного метра паркомісця, що є порушенням вимог ст.10, 20, 21 Закону України « Про житлово комунальні послуги».

Вказав, що у відповідності до його контррозрахунку вартість утримання його паркомісця ( 18,1 кв.м. від загальної площі 1513,5 кв.м.) становить 2961 грн, 14 коп. У відповідності до даного контррозрахунку розмір 3 відсотків річних та індексу інфляції є меншими ніж розрахував позивач.

Вказував, що посилання на вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є незаконним.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду залишити без змін , а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Зазначали, що наданий відповідачем контр розрахунок є необґрунтованим.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , у відповідності з договором купівлі-продажу машиномісця від 22.10.2008 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма « Т.М.М.» є експлуатаційною організацією , та здійснює надання послуг з утримання машномісць у підземній стоянці по вул. Панельна 5 у м. Києві. тариф за утримання машномісця з 1 січня 2018 року становив 620 грн, а з 1.01.2019 ркоу - 790 грн.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином свої обов`язки щодо сплати послуг за утримання паркомісця не виконував. Внаслідок чого станом на січень 2020 року виник борг у розмірі 10 890 грн., 4025 грн. 26 коп. нарахована пеня, 354 грн. 45 коп. -3% річних та 532 грн, 52 коп. інфляційне нарахування. Всього 15802 грн. 32 коп.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку, що відповідач будучи власником паркомісця, у відповідності з вимогами стю.317, 3323, 526 ЦПК України зобов`язаний сплачувати послуги за утримання паркомісця, в тому числі і сплатити нараховані у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України відсотки , інфляційні втрати а також пеню.

доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати машиномісця у розмірі 10 890 грн. та нараховані у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України 3% річних - 354 грн. 45 коп. та 532 грн, 52 коп. інфляційне нарахування, відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У відповідності з вимогами ст. ч.4 ст. 319 ЦК України, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно , що йому належить , якшо інше не встановлено договором або законом.

у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Положеннями статей 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникав судовий спір щодо обов`язку відповідача ОСОБА_1 як власника машиномісця АДРЕСА_3 сплачувати послуги надані товариством з обмеженою відповідальністю фірма « Т.М.М.».

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі № 761/48615/18, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року , було встановлено , що ОСОБА_1 як власник машиномісця № НОМЕР_1 у підземній стоянці по вул. Панельна 5 в м. Києві зобов`язаний сплачувати витрати на утримання цього паркомісця експлуатаційній організації будинку - фірмі « Т.М.М.» -ТОВ. незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг

з утримання та обслуговування нерухомого майна між сторонами.

У справі фактично склалися саме такі договірні правовідносини, оскільки товариством послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх оплачувати.

Свого обов`язку щодо оплати послуг за обслуговування машиномісця відповідач не оспорює.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом тариф на обслуговування підземного автопаркингу з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року становив 620 грн. вартість паркомісця., а з 01.01.2019 року по даний час становить 790 грн. вартість паркомісця.

За період з 03.12.2018 року по 02.11.2020 року загальний розмір заборгованості за утримання паркомісця становить 10890 грн., що підтверджено належними розрахунками .

У відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Врахувавши наявність заборгованості за основним зобов`язанням, позивач правомірно обрахував розмір 3% річних 354 грн, 45 коп. та інфляційні витрати на суму заборгованості в розмірі 532 грн. 52 коп.

Всього розмір заборгованості становить 11776 грн. 97 коп.

В зазначеній частині висновки місцевого суду відповідають обставинам справи.

Як вбачається з позовної заяви обраховуючи розмір пені в сумі 4025 грн. 26 коп.. позивач керувався вимогами Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Разом з тим у відповідності до преамбули вказаного закону Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та

одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

У відповідності з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Таким чином дія зазначеного закону на правовідносини сторін не поширюється.

В зв`язку з чим рішення місцевого суду в частині стягнення 4025 грн. 26 коп. пені обрахованої згідно з цим законом є невірними.

мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Згідно ч.3 ст. 10 Закону України « Про житлово комунальні послуги» Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

На вимогу споживача надається інформація про фактичні витрати управителя відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі витрати на утримання одного паркомісця обраховувалися з кількості паркомісць та виходячи з собівартості утримання одного паркомісця.

До матеріалів справи долучені складові тарифу на послуги з утримання паркінгу в якій містить детальна інформація щодо вартості даної послуги.

Доводи ОСОБА_1 в тій частині що обрахування вартості утримання паркомісць повинно проводитися виключно виходячи з вартості квадратного метра , та що проведений розрахунок наданих послуг є необґрунтованим, апеляційний суд не може взяти до уваги з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 12 ЦПк України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в місцевому суді ні у відзиві на позовну заяву ( а. с. 114-119) , ні в додаткових поясненнях до відзиву ( а.с.206-209) ОСОБА_1 не порушував у місцевому суді питання щодо необґрунтованості проведеного розрахунку нарахування боргу, в тому числі взагалі не оспорював правильність нарахування , в зв`язку з чим зроблений відповідачем контррозрахунок вартості утримання його паркомісця виходячи з вартості квадратного метра апеляційний суд не може взяти до уваги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на вимоги п.1 ч.3 ст. 20 та п. 3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Як вбачається з зазначених норм матеріального права ст. 20 та ст. 21 Закону регулює питання надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії, та послуг з постачання теплової енергії , що не є предметом даного спору.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

У відповідності з вимогами п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи , що при вирішенні спору місцевий суд не врахував , що нарахована позивачем пеня у розмірі 4025 грн. 26 коп. не відповідає вимогам закону, рішення місцевого суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у справі ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 2 групи та у відповідності з вимогами Закону України « Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2102 грн. підлягає компенсації за рахунок держави.

Враховуючи той факт, , що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений, та що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а розмір стягнутої судом суми зменшенню, з позивача у справі на користь держави за апеляційний розгляд справи необхідно стягнути судовий збір в розмірі ( сума позову 15802,32 грн , задоволенню підлягає позов на суму 11776 грн. 97 коп., що становить 74,52%. Сплаті за апеляційний розгляд підлягала сума 3153 грн., 74,52% від якої складає 2349 грн. 61 коп. Сплаті на користь держави : 3153-2349, 61 = 803,39 коп.) 803 грн. 39 коп.

Шляхом зарахування витрат , які необхідно здійснити за рахунок державного бюджету необхідно компенсувати позивачу сплачений судовий збір в розмірі 2349 грн. 61 коп.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 376, ст. ,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суд м. Полтави Полтавської області від 28 грудня 2020 року- скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фірми « Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість в розмірі 11 776 грн. 97 коп..

В задоволенні позовних вимог в іншій частині -відмовити.

Компенсувати фірмі « Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю сплачений судовий збір у розмірі 2349 грн. 61 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення складено 10.03.2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук