ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5511/21 Справа № 210/6196/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач -Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області повнийц текст судового рішення складено 17 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позов мотивовано тим, що 05 жовтня 2000 року під час виконання трудових обов`язків акумуляторниці Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок неправомірних дій електромонтера ОСОБА_3 , а саме завдання потерпілій відкритої черепно - мозкової травми, у віці 34 років загинула дочка позивача ОСОБА_4 ..

Відповідно до розділу 10 Акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 65 від 12 жовтня 2000 року, особою чиї дії призвели до смертельного нещасного випадку був визнаний електромонтер ОСОБА_3 , який порушив пункт 11.1 Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Вину самої загиблої у нещасному випадку матеріалами розслідування не встановлено.

Внаслідок смерті дочки позивачу завдано моральну шкоду яка полягає у тому, що позивач втратила дочку, на підтримку якої розраховувала в старості, звістка про смерть дочки призвела до того, що позивач тривалий час перебувала у напруженому психічному стані, втратила інтерес до життя, думки про смерть дочки по теперішній час викликають у позивача моральні переживання за втрату дитини. Смерть дочки спричинила та буде спричиняти позивачу протягом всього життя душевні страждання, змінила життя позивача, тягне за собою додаткові зусилля на організацію свого життя та матеріальне забезпечення позивача у подальшому, тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 420400,00 гривень без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю доньки задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дочки на виробництві у розмірі 200000,00 гривень без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, збільшивши її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції не враховано, що позивачка втратила дочку, на підтримку та допомогу якої розраховувала у старості. Смерть дочки спричинила та буде спричиняти їй протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя позивачки, тягнуть за собою додаткові зусилля для організації свого житті та її матервальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті дочки у житті позивачці не можливо, позивачка як людина похилого віку позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку загиблої дочки.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про зміну рішення суду та зменшення суми грошового відшкодування моральної шкоди до 20 000 грн. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності фактичним обставинам справи, що мають значення для справи.

Вказує, що протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, причинами настання вищевказаного нещасного випадку є порушення ОСОБА_3 статті 115 КПК України та пункту 2.1. «Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Вважає, що протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення моральної щкоди з відповідача.

Окрім того, апелянт вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, оскільки судом не невірно застосовані положення ч. 3 ст. 23 ЦК України і не враховані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4.Не враховано ступінь вини заподіювача шкоди, а саме ОСОБА_3 .

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити,заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг,колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як представника позивача так і ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягають залишенню без задоволення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №545 (а.с. 8).

Відповідно до Акту № 65 від 12.10.2000 року про нещасний випадок, що стався 05.10.2000 року між 10 та 11 годинами на паро-повітряній станції акумуляторному приміщенні Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок неправомірних дій електромонтера Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь» ОСОБА_3 , під час виконання трудових обов`язків загинула ОСОБА_4 (а.с.4-5).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу від 11.10.2000 року, актовий запис № 1135, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 34 роки, причина смерті - відкрита черепна-мозкова травма. (а.с. 3)

У п. 7 зазначеного акту, причиною нещасного випадку встановлено травмування внаслідок протиправних дій іншої особи.

Згідно п. 10 Акту форми Н-1 про нещасний випадок № 65 від 12 жовтня 2000 року, особою чиї дії призвели до смертельного нешасного випадку був визнаний електромонтер ОСОБА_3 , який порушив пункт 11.1 Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Вину самої загиблої у нещасному випадку матеріалами справи не встановлено. (а.с. 6).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, та вважав, що крім вини ОСОБА_3 в настанні нещасного випадку, мається також вина роботодавця, а саме Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Діючим, на момент смерті дочки позивача 05 жовтня 2000 року,, законодавством вбивство під час перебування на робочому місці відносилось до нещасних випадків на виробництві , тому її матері має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до статті 22 ЗаконуУкраїни«Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах на час смерті матері позивача була врегульована Постановою КМУ від 10 серпня 1993 року № 623 «Про Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях» (далі Порядок № 623), в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин.

За змістом пункту 1 Порядку № 623 розслідуванню підлягали травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні отруєння та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (далі - нещасні випадки), що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності перевести потерпілого на іншу (легшу роботу) терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті на підприємстві.

Згідно з пунктом 2 Порядку №623 обставиною, за якою нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формоюН-1,є перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці роботи протягом робочого часу,або за дорученням власника в неробочий час,під час відпустки, у вихідні та святкові дні; приведення в порядок знарядь виробництва,засобів захисту,одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання заходів особистої гігієни; проїзду на роботу чи з роботи на транспорті підприємства або на транспорті сторонньої організації, яка надала його згідно з договором (заявкою), за наявності розпорядження власника; використання власного транспорту в інтересах підприємства з дозволу або за дорученням власника; провадження дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий ;ліквідації аварій,пожеж та наслідків стихійного лиха на виробничих об`єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством; надання підприємством шефської допомоги; перебування на транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку пов`язана з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків або з дією на нього виробничого фактора чи середовища; прямування працівника до (між) об`єкта (ми) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням власника.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 623 нещасні випадки, пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання, або у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Положення. Такі випадки беруться на облік і про них складається акт за формою Н-1.

Отже, діючим на момент смерті дочки позивача ОСОБА_4 законодавством вбивство під час перебування на робочому місці відносилось до нещасних випадків на виробництві.

Згідно з частиною першоюстатті 58 Конституції України,закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вонапочинається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності,тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія законута іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли ізакінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, яківиникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно зістаттею 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року,моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральнашкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам,що охороняються,може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову)шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції 1963року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди.Отже, відповідно до статті 440-1ЦК України, в редакції 1963року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної(немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах.У вказаній статті міститься пряма вказівка на те,що моральна(немайнова)шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи,і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань,за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1ЦК УкраїнськоїРСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року,є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносинЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), якихзазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори провідшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статями 7,440-1ЦК УкраїнськоїРСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення,виходив зтого,що смерть ОСОБА_4 сталася на виробництві під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок по відшкодуванню шкоди позивачу, завдану смертю ОСОБА_4 на Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступника Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн. відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка втратила підтримку близької людини, оскільки після загибелі чоловіка, нормальні життєві зв`язки позивача були порушені, позивач зазначала сильного нервового потрясіння.

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача який втратив турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає що визначений розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг представника позивача та відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 200 000 гривень.

У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, з вищенаведених підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: