Провадження №2/523/968/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати договір дарування нерухомого майна - кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - удаваним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та ОСОБА_2 з 04.03.2016р. перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час якого, а саме у лютому 2017р. вирішили придбати зазначену вище кімнату. З цією, метою між її чоловіком - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 20.02.2017р. був укладений попередній договір на придбання кімнати. Згодом, за нотаріально посвідченим договором кімната була придбана за 10 000, 00 дол. США, які ОСОБА_2 за розпискою передав ОСОБА_5 в день укладання договору та оформлена на ім`я ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що вона була впевнена, що між її чоловіком та продавцем був укладений договір купівлі-продажу. Проте, у 2020р. її стосунки з ОСОБА_2 погіршились, останній її вигнав з кімнати та сказав, що вона не має до неї ні якого відношення, так як кімната була придбана за договором дарування. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_4 просить задовольнити її позовні вимоги.

ОСОБА_2 направив до суду відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач була обізнана про укладання договору дарування від 05.04.2017р., так як була присутня при його укладанні, проте звернулась до суду з пропуском строку позовної давності. Просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_5 відзив та/або пояснення на позовну заяву до суду не направила.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 21.01.2021р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

02.06.2021р. ухвалою суду підготовче провадження було закрито з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просять відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що дійсно в день укладання договору він передав ОСОБА_5 10000,00 дол. США за придбану кімнату. Форма договору дарування замість договору купівлі-продажу була обрана у зв`язку з тим, що не було можливості отримати згоду всіх інших співвласників кімнати.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 04.03.2016р. перебувають в зареєстрованому шлюбі.

20.02.2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в присутності СПД - ФО ОСОБА_6 був укладений договір про намір укласти договір про відчуження об`єкту нерухомості, за умовами якого ОСОБА_5 зобов`язалась продати, а ОСОБА_2 придбати за 10 000,00 дол.США кімнату АДРЕСА_1 в строк до 31.03.2017р. За вказаним договором ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 аванс в розмірі 500 дол. США.

За договором дарування від 05.04.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., реєстровий номер 873, ОСОБА_5 безоплатно подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у власність 59/1000 частин кімнат у секції гуртожитку АДРЕСА_3 , що складають кімнату АДРЕСА_1 .

Згідно представленої розписки від 05.04.2017р., справжність та обставини якої зазначені в ній підтверджені ОСОБА_2 , останній передав, а ОСОБА_5 отримала 10 000,00 дол. США за відчужену житлову площу ( АДРЕСА_1 ).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання договору дарування удаваним, ОСОБА_4 стверджує, що насправді був укладений договір купівлі-продажу.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як було встановлено судом 05.04.2017р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договорі дарування, згідно умов якого ОСОБА_5 відчужила на користь ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності кімнату.

Суд вважає, що між сторонами договору був укладений договір купівлі-продажу що знайшло своє підтвердження у судому засіданні, зокрема договором від 20.02.2017р. про намір ОСОБА_5 продати ОСОБА_2 кімнату; розпискою від 05.04.2017р. у якій зазначено, що за ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США за продану кімнату АДРЕСА_1 .

Вказані докази є належними, допустимими та достатніми, так як стосуються обставин справи, підтверджують факт передачі коштів і, відповідно, встановлюють, що істотною умовою договору, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , була ціна договору.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 у судовому засіданні фактичні обставини укладання між ним та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу визнав у повному обсязі.

Суд допускає, що дарування об`єкту нерухомості її власником є можливим, проте таке є можливим та логічно допустимим, якщо дарувальник та обдарована особа є родичами, близькими між собою особами. Проте, як встановлено судом ОСОБА_5 не є родичкою та/або близькою особою ОСОБА_2 , а відтак суб`єктивного та об`єктивного наміру на безоплатну передачу належного їй нерухомого майна у неї не було.

Отже, наявні у справі докази та їхня оцінка в сукупності дає підстав дійти висновку, що 05.04.2017р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено саме договір купівлі-продажу кімнати, а не договір дарування.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо застосування строків позовної давності, слід зазначити таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Судом установлено, що з позовом про визнання договору удаваним ОСОБА_4 звернулась до суду 24.09.2020р.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати строк позовної давності.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз`яснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 дійшов висновку, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Суд вважає доведеним з боку ОСОБА_4 того факту, що вона дізналася про порушення свого права лише у 2020р., після того, як ОСОБА_2 вигнав її з кімнати, а вона в свою чергу у червні 2020р. уклала договір оренди на іншу житлову площу, внаслідок чого було порушено її права, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання ОСОБА_2 , що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки ОСОБА_4 була присутня при його укладенні, по-перше суперечить нормам статті 261 ЦК України, по-друге присутність у нотаріуса під час укладання договору не означає присутність при його посвідченні. Крім того, судом враховується, що всі попередні дії до укладання спірного договору були направлені на укладання саме договору купівлі-продажу, а пояснення ОСОБА_4 про те, що вона була впевнена в укладанні такого договору та не викликали у неї сумнівів, цілком збігаються з обставинами встановленими судом.

За таких обставин з боку ОСОБА_4 не був пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Відтак, правових підстав для застосування наслідків пропуску строку повної давності суд не вбачає.

VІ. Судові витрати.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним - задовольнити у повному обсязі.

Визнати удаваним договір дарування 59/1000 частин кімнат у секції гуртожитку АДРЕСА_3, що складають кімнату АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який було посвідчено 05 квітня 2017р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., реєстровий номер 873, та визнати його договором купівлі-продажу.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 840,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 липня 2021р.

Суддя