Справа № 347/2268/20
Провадження № 2/347/151/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої- судді: Крилюк М.І.,

секретаря - Лазорик Л.В.,

адвокатів: Дяків Д.І., Козар Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Косівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Косівської міської ради від 04.12.2013р. №7.20-26 про затвердження технічної документації із землеустрою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 11.12.2013р., -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Косівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Косівської міської ради від 04.12.2013р. №7.20-26 про затвердження технічної документації із землеустрою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 11.12.2013р.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що рішенням Косівської міської ради від 04.12.2013 року № 7.20-26 відповідачу ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1203 га по АДРЕСА_1 , із земель комунальної власності, ( землі житлової та громадської забудови). На підставі даного рішення Косівської міської ради, реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області відповідачу ОСОБА_2 11 грудня 2013 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку, кадастровий номер :02:011:0365 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, індексний номер 14359336. Про наявність даних документів позивачу стало відомо на початку листопада 2020р. коли він отримав із Косівського районного суду Івано-Франківської області копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 347/1908/20 про припинення права спільної сумісної часткової власності, визнання права власності на частку в майні, призначення грошової компенсації. Вважають, що такими діями порушено права та інтереси позивача на дану земельну ділянку, як власника 1/6 частки житлового будинку, оскільки дана земельна ділянка могла бути приватизована в спільну сумісну власність, а не в одноособову власність позивача. Позивач не надавав згоду на приватизацію даної земельної ділянки та не підписував протокол погодження меж, а відповідач ніколи не користувалась даною земельною ділянкою. Крім цього, ОСОБА_2 в результаті незаконної приватизації землі, без згоди іншого співвласника, приватизувала ще частину земельної ділянки, яка належить до житлового будинку №48-А , власником якого являється ОСОБА_3 , чим також порушуються і його права. А тому, з цих підстав, просять визнати недійсним рішення Косівської міської ради від 04.12.2013р. №7.20-26 про затвердження технічної документації із землеустрою та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 11.12.2013р.

Відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що спірна земельна ділянка належала матері відповідачки ОСОБА_4 ще з 1993року і про це добре було відомо позивачу, який погоджував межі даної земельної ділянки. Жодних претензій з того часу позивач не ставив та не звертався у відповідні органи щодо вказаної земельної ділянки. Позивач, вимагаючи скасування рішення сесії не бере до уваги той факт, що земельна ділянка вже передана у власність, а землевпорядні роботи пов`язані із відновленням та уточненням меж. Також позивач не довів яким чином порушуються його права документами, які він просить скасувати. Будь -які дані щодо перетину чи накладення земельних ділянок відсутні та він не звертався про виготовлення технічної документації та скасування рішення сесії. Крім цього, позивач пропустив строки звернення до суду та не заявляв клопотання про його поновлення. За таких підстав просять в позові відмовити за безпідставністю та спливом строків позовної давності.

Представник Косівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Косівської міської ради.

ОСОБА_3 позов підтримав та пояснив, що житловий будинок який перейшов йому у спадщину межує із спірною земельною ділянкою та він в подальшому має намір звернутися у відповідні органи щодо цієї земельної ділянки.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області надав суду письмові пояснення, які просить врахувати при прийнятті рішення та проводити розгляд справи у його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідка, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівської міської ради від 04.12.2013 року № 7.20-26 ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1203 га по АДРЕСА_1 , із земель комунальної власності, ( землі житлової та громадської забудови), в тому числі за цільовим призначенням:ділянка № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:011:0365 дляобслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, в тому числі по угіддях: під будівлями - 0,0622 га, сіножаті - 0,0378 га по АДРЕСА_1 та ділянка № НОМЕР_2 кадастровий номер 0:02:011:0366 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0203 га, в тому числі по угіддях: сіножаті - 0,0203 га по АДРЕСА_1 .

На підставі даного рішення Косівської міської ради, реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області відповідачу ОСОБА_2 11 грудня 2013 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку, кадастровий номер:02:011:0365 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га.

Відповідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1, 2 ст.78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_2 є законним власником земельної ділянки площею 0,1 га, оскільки згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, як вважає позивач та його представник вище вказані документи слід визнати недійсними, оскільки порушено права та інтереси ОСОБА_1 на дану земельну ділянку, як власника 1/6 частки житлового будинку, оскільки як стверджує позивач, дана земельна ділянка могла бути приватизована в спільну сумісну власність, а не в одноособову власність позивача.

Такі твердження є не вірними, оскільки не відповідають доказам дослідженим в судовому засіданні та матеріалам даної справи.

Зокрема, позивачем не надано до суду будь-яких доказів того, що він звертався у встановленому законом порядку у відповідні органи для вирішення питання його права на землю, а також не надано документів щодо перетинів та накладень земельних ділянок, що було б підставою для встановлення факту порушення його права власності.

Також як видно із матеріалів справи, суміжні земельні ділянки не є сформованими та кадастрові номера їм не присвоювалися та відповідно відсутні дані щодо площі та конфігурації меж суміжного землекористування.

Тобто, позивач та його представник так і не пояснили суду та не надали відповідних доказів, які б підтверджували право власності чи право користування ОСОБА_1 у межах та площах, які б порушували його право.

Судом встановлено, що матері відповідачки - ОСОБА_4 , згідно рішення сесії міської ради народних депутатів за №18 від 24.12.1993р. передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1250га по АДРЕСА_3 , про що свідчить копія акту права приватної власності на землю від 1993р. з копією вказаного рішення та планом виданим ОСОБА_4 . У п.4 вказаного рішення зазначено, що межі границь погоджені зі всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельних ділянок проведений без достатньої точності, при видачі Державного акту в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі.

Таким чином, твердження позивача про те, що ним не погоджувалися межі земельної ділянки не відповідає дійсним обставинам даної справи, оскільки згідно плану виданого ОСОБА_4 видно, що план земельної ділянки загальною площею 0,1250га погоджено з усіма суміжними землекористувачами, зокрема ОСОБА_1 та спадкодавцем третьої особи у справі ОСОБА_5 ще у 1993році.

Також не заслуговує на увагу пояснення позивача з приводу того, що померла ОСОБА_4 не вправі була приватизовувати земельну ділянку площею 0,1250га, оскільки на даній земельній ділянці був розміщений житловий будинок за №48 , який перебував у власності двох співвласників. Суд бере до уваги ту, обставину, що право власності за померлою ОСОБА_4 було зареєстровано ще в 1993році, про що було відомо позивачу та до цього часу він жодних претензій щодо незаконного набуття нею права приватної власності не ставив, а тільки через 27 років заявив про його незаконність.

До матеріалів справи долучена копія договору дарування від 08.08.1986р. про дарування 1/6 частини житлового будинку позивачу, однак позивач так і не пояснив суду чому до цього часу він не ставив жодних претензій про виділення йому частки в житлі чи частки земельної ділянки.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

А тому, відповідач ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець першої черги за законом майна померлої ОСОБА_4 належним чином прийняла спадщину та оформила свої спадкові права на неї.

Що стосується погодження меж, про які позивач стверджував про їх непогодження, то слід зазначити, що статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.13 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, позивачем не доведено в суді яким чином порушуються його права та права ОСОБА_3 документами, які він просить визнати незаконними, оскільки він не проходив процедури уточнення та встановлення меж, не замовляв та не надав суду жодних доказів щодо проведення землевпорядних робіт. Тобто, його права можуть бути порушені тільки в тому випадку, коли межі його земельної ділянки накладатимуться на земельну ділянку ОСОБА_2 при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру відносно його земельної ділянки, про що він відповідно повинен отримати письмову відмову із органів Державного земельного кадастру. Проте, позивач не надав документів щодо розробки технічної документації по землеустрою відносно земельної ділянки.

Крім цього, починаючи з 2013р. позивач не звертався до Косівської міської ради про скасування рішення, яке на його думку, порушує законні права та інтереси.

Як ствердила в судовому засіданні ОСОБА_2 земельна ділянка передана їй у приватну власність вже давно, а рішення міської ради стосується землевпорядних робіт пов`язаних із відновленням та уточненням меж. Суд погоджується з таким твердженням, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не може бути власником вказаної земельної ділянки чи її частини з тих підстав, що він не мав права на частку в цій земельній ділянці і не являвся її спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 пояснив, що він займався приватизацією спірної земельної ділянки підставою якої була первинна документація 1993р., а тому вважає, що все було здійснено в межах закону.

Згідно висновку №888 від 27.11.2019р. інженерно-технічної експертизи видно, що житловий будинок АДРЕСА_3 технічно не можливо поділити шляхом виділення співвласнику 1/6 частки житлового будинку без зміни часток співвласників та перебудови.

Крім цього, ОСОБА_3 жодних претензій до спірної земельної ділянки ніколи не заявляв.

Згідно з ч.1 ст. 152 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Також суд застосовує до даних правовідносин строки позовної давності, які пропущені позивачем та він не заявляв жодних клопотань про їх поновлення. Оскільки, рішення Косівської міської ради, яке позивач просить визнати недійсним прийняте 04.12.2013р. , а свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яке позивач просить визнати недійсним та скасувати видане 11.12.2013р., проте до суду з даними вимогами ОСОБА_1 звернувся тільки 03.12.2020р. Суд також бере до уваги рішення сесії міської ради народних депутатів за №18 від 24.12.1993р. про передачу земельної ділянки у власність померлій ОСОБА_4 , з яким позивач не погоджується тільки в даний час, тобто з 1993р. по час звернення до суду в нього жодних претензій не було. Також договір дарування від 08.08.1986р. відносно 1/6 частини житлового будинку на підставі якого позивач з 1986року не ставив будь-яких претензій відносно земельної ділянки.

Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки являються безпідставними та недоведеними в судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 319, 321, 256-257 ЦК України, ст.ст. 22, 125 ЗК України та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Косівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Косівської міської ради від 04.12.2013р. №7.20-26 про затвердження технічної документації із землеустрою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 11.12.2013р. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк