КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1901/20
Провадження № 2/488/404/21 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Глубоченко О.О.,

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

представника позивача ОСОБА_4 ,

та відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням,-

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , в якому просять зобов`язати відповідача ОСОБА_5 усунути їм перешкоди у користуванні житловими кімнатами, площею 15,5 кв.м. та 12,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 шляхом їх вселення до вказаних житлових приміщень; зобов`язати відповідача ОСОБА_5 надати ним ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити їм перешкод у користуванні житловими кімнатами, площею 15,5 кв.м. та 12,1 кв.м. та приміщеннями загального користування у цій квартирі; стягнути з відповідача на їх користь судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що вони є власниками, по 1/3 частки за кожним, кімнат у квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_2 . та користуються кімнатами № 5 площею 12.10 кв.м і №8 площею 15.50 кв. м. Відповідач користується кімнатою АДРЕСА_3 площею 9.80 кв.м. У спільному користуванні перебувають коридори, кухня ванна, туалет.

На теперішній час, відповідач чинить перешкоди позивачам у користуванні належними їм кімнатами та приміщенями загального користування, зокрема, він змінив замки на вхідних дверях квартири та відмовляється передати ключі від нового замка, чим порушує їх права як власників, права вільно розпоряджатись, користуватись своїм майном, що змусило їх звернутися до суду з даним позовом.

22.07.2020 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідачу ОСОБА_5 було направлено ухвалу про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надав, в судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснивши, що він не чинить позивач у користуванні спірною квартирою.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 перебувала з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 1998 р. по 2004 р. Від цього шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від попереднього шлюбу позивачка ОСОБА_6 має сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За період спільного проживання, відповідач ОСОБА_5 на сім`ю складом на 4 особи: він та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , одержав ордер, виданий рішенням Миколаївського міськвиконкому від 2001 р., на трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,0 кв.м.

08.02.2005 р. між КЖЕП №20 та відповідачем був укладений договір найму жилого приміщення.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виник спір щодо користування спірною квартирою та оплатою комунальних послуг.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.11.2005 року позов ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього на той час ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зміну умов договору найму жилого приміщення був задоволений, та змінено договір найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_4 , зокрема, виділно ОСОБА_1 , неповнолітньому ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 кімнати площею 15,5 та 12.1 кв.м, а ОСОБА_5 залишено кімнату, площею 9,8 кв.м. Підсобні приміщення: коридор, ванну кімнату, вбиральню залишено сторонам у загальне користування, та зобов`язано КЖЕП № 20 укласти з ОСОБА_1 окремий договір найму житлових приміщень.

В подальшому позивачі отримали Свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської Ради від 11.12.2006 року.

Відповідач право власності на виділену йому у користування кімнату у встановленому законом порядку не оформив.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Судовим розглядом встановлено, що на теперішній час позивачі не можуть вільно розпоряджатися належним їм нерухомим майном у зв`язку з фактичним проживанням там відповідача, який доступу до квартири не надає, ключі не передає, перешкоджає їм вселенню та проживанню в квартирі, чим створює перешкоди у користуванні належним позивачам майном та реалізації їх права власності. При цьому судом також встановлено, що позивачі, не маючи доступу до квартири, частково оплачують житлово-комунальні послуги.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Стаття 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вказана вище правова позиція, висловлена в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 638/13030/13-ц (провадження № 61-20713св18) та від 05 листопада 2014 року Верховного суду України під час розгляду справи № 6-158цс14.

За таких обставин, позивачі, як співвласники кімнат у квартирі спільного заселення, на підставі ст.383, ч.1 ст.391 ЦК України, мають право вимагати усунення перешкод у користуванні шляхом вселення в кімнати у квартирі спільного заселення.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять.

Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., який був оплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житловими кімнатами, площею 15,5 кв.м. та 12,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 шляхом їх вселення до вказаних житлових приміщень.

Зобов`язати ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити їм перешкод у користуванні житловими кімнатами, площею 15,5 кв.м. та 12,1 кв.м. та приміщеннями загального користування у цій квартирі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя Л.І. Селіщева