Провадження №2/523/949/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

представників відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_7 про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 діючи в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому просить (з урахування уточнення позовних вимог):

Визначити ОСОБА_4 , якого представляє ОСОБА_3 наступний порядок спілкування (побачень) з неповнорідною сестрою ОСОБА_5 , а саме:

У перехідний період, на протязі одного місяця після вступу рішення в силу особисті зустрічі (побачення):

- кожного першого та третього четверга місяця з 16:00 до 19:00;

- та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 16:00 до 19:00;

- та кожної першої та третьої суботи місяця з 14:00 до 19:00

поблизу місця проживання в рекреаційних зонах дитячого дозвілля за адресою: реєстрації матері дитини ( АДРЕСА_1 ) у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та/або інших представників членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини до досягнення малолітньою ОСОБА_5 чотирнадцятирічного віку;

Після закінчення перехідного періоду особисті зустрічі (побачення) проводити за тим же графіком та у тому ж порядку, але без присутності матері - ОСОБА_6 та/або інших представників членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини до досягнення малолітньою ОСОБА_5 чотирнадцятирічного віку;

Визначити наступний порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_6 забезпечувати побачення ОСОБА_4 , якого представляє батько ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_5 у перехідний період та після перехідного періоду за вищевказаними графіками та порядком.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що він виконує всі необхідні з його сторони обов`язки по налагодженню спілкуванню дітей, однак, відповідач навмисно руйнує сімейні зв`язки брата та сестри. Не надає дочці інформацію про брата, а брату не надає інформацію про сестру, не надає можливості сестрі бачитись з братом, а брату бачитись з сестрою та спілкуватись між собою як очно, так і іншими засобами комунікації (телефонний чи інтернет зв`язок).

Ухвалою судді від 27.01.2021р. провадження за заявленими ОСОБА_3 позовними вимогами було відкрито з призначенням підготовчого судового засідання.

Відповідач надала відзив на позов в якому проти позову заперечує з підстав того, що донька - ОСОБА_5 проживає разом з нею у м. Одесі, а її неповнорідний брат - ОСОБА_8 проживає зі своєю матір`ю в м. Дніпро, вважає, що організація регулярних зустрічей з неповнорідним братом не відповідає віку, потребам та фізіології малолітньої доньки.

Суб`єктивними обставинами, що унеможливлюють зустрічі дітей у запропонований позивачем спосіб, а саме за участі позивача, є двічі поспіль притягнення його до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї, обмежувальний припис відносно позивача із забороною йому наближатись до місця проживання відповідача з донькою, знаходження позивача на обліку як сімейного насильника, порушення декілька кримінальних проваджень стосовно позивача, серед яких по ст.126-1 КК України, також висновки психіатрів та психологів стосовно особи позивача та вплив позивача на психіку доньки.

Ухвалою суду від 17.05.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

14.07.2021 через канцелярію Суворовського районного суду міста Одеси представниками відповідачки ОСОБА_6 адвокатом Голосовим Ю.В. та адвокатом Новицькою О.О. було подано клопотання про поновлення строку на подання доказів, а саме відповідь на адвокатський запит від 12.07.2021 № 6/3-42 Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради та Інформацію від 09.07.2021 № 87 Комунального закладу освіти «Середньої загальної школи № 86 про навчання станом на 09.07.2021 ОСОБА_4 у 5-А класі КЗО «СЗШ 86» ДМР.

Суд задовольняє клопотання про подання доказів у справі з огляду на істотність значення інформації про з`ясування постійного місця проживання сина позивача для вирішення питання про призначення примусових зустрічей дітей позивача, з якими він не проживає разом.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання призначене на 14.07.2021р. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники відповідача адвокати Голосов Ю.В. та Новицька О.О., представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_7 - надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, вивчивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_8 є неповнорідним братом ОСОБА_5 , оскільки у них один батько та різні матері.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 03.12.2014 року по 17.05.2018 року.

Судом встановлено місце реєстрації та місце проживання позивача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації 124 від 23.02.2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , з матір`ю - ОСОБА_6 .

Відповідно до розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 474 від 21.06.2019 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_6 у відзиві на позовну заяву зазначила, що ОСОБА_8 , в інтересах якого ОСОБА_3 подана дана позовна заява, проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 та навчається у школі міста Дніпро.

На підтвердження вищевказаного, до матеріалів справи надано інформацію від 09.07.2021 № 87 Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 86» Дніпровської міської ради, яка підтверджує навчання ОСОБА_4 станом на 09.07.2021 у 5-А класі КЗО «СЗШ 86» ДМР. Вказаним листом також визначено, що місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_4 , тобто адреса відмінна від тієї яка існує в матеріалах справи.

Суд погоджується з тим, що інформація про місце навчання дитини є беззаперечним та об`єктивним доказом фактичного місця проживання сина позивача, що має істотне значення для вирішення спору, пов`язаного із визначенням примусових періодичних зустрічей неповнорідних брата та сестри та оцінки відповідності таких зустрічей якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Інформація про навчання ОСОБА_4 у навчальному закладі міста Дніпро підтверджує, що він не проживає з батьком ОСОБА_3 у селі Гатне Києво-Святошинського району Київської області, а також вказує на те, що позивач навмисно приховав інформацію про дійсне місце проживання дитини від суду, оскільки визначення судом періодичних зустрічей дітей, які зі своїми матерями живуть у різних кінцях України є надмірним втручанням у особисте життя дітей, яке не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Довідкою ІІА №1391019 встановлено, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, судимостей немає.

Сертифікатом 2РРС №480190 про проходження профілактичного наркологічного огляду встановлено відсутність протипоказань для роботи на керівній посаді.

Висновком фахівця за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 від 26.12.2018 року встановлено, що психотип ОСОБА_3 не є таким, що вказує на здатність до систематичного фізичного, психологічного, емоційного насильства, жорстокого поводження з дітьми.

Довідкою Виконкому Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 984_ від 06.09.2019 підтверджується, що за адресою АДРЕСА_2 прописано та проживає 2 чоловіка: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , але інформація про місце реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не спростовує того, що дитина навчається у місті Дніпро, та відповідно, там і проживає, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 .

Заявою ОСОБА_7 - матері ОСОБА_4 , підпис на якій 17.07.2018р. посвідчено приватним нотаріусом Резніковою Ю.О. Дніпровського міського нотаріального округу встановлено, що ОСОБА_7 характеризує колишнього чоловіка позитивно, зазначає, що він регулярно приймає участь в утриманні сина ОСОБА_5 грошовими коштами, речами та майном. Також зазначає про відсутність жодних випадків насильства, погроз, образ та іншого під час їх спільного проживання та після розірвання шлюбу.

Заявою ОСОБА_7 - матері ОСОБА_4 , підпис на якої 04.11.2019р. посвідчено приватним нотаріусом Лаврищєвим О.А. Дніпровського міського нотаріального округу встановлено, що їй відомо про спір між сторонами щодо спілкування дітей, вона цілком підтримує позивача у намаганнях зберегти родинний зв`язок між дітьми, та підтверджує повноваження адвоката Незвіського Д.Я. про надання правової допомоги малолітньому ОСОБА_5 на підставі договору № 17 від 17.04.2019р.

Суд критично ставиться до заяв ОСОБА_7 - матері ОСОБА_4 оскільки вона хоча і не заперечує проти зустрічей сина з ОСОБА_5 , але по-перше приховує інформацію стосовно фактичного місця проживання та навчання ОСОБА_4 , та по-друге не пропонує своє бачення та формат цих зустрічей, з урахуванням встановлених судом обставин про місце проживання дітей та їхнього батька.

Також позивачем до матеріалів справи надані копії рішень судів: Постанова Верховного суду у справі 523/7567/20 від 31.03.2021 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Одеси у справі 420/9014/20 від 27.01.2021 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Одеси у справі 420/3514/21 від 23.04.2021 року.

Суд, оцінюючи вищезазначені докази, вважає що вони підтверджують обставини, що не стосуються предмету доказування - найбільш прийнятному для інтересів дітей способу їх спілкування.

Щодо наданих до матеріалів справи досудових попереджень, висновку та відмові у медіації, то суд вважає, що ці докази вказують на неможливість, на теперішній час, участі батьків при спілкуванні дітей, через нерозв`язані між ними інші спори.

Позивач запропонував порядок спілкування дітей через особисті зустрічі (побачення) у перехідний період, на протязі одного місяця після вступу рішення в силу особисті зустрічі (побачення):

- кожного першого та третього четверга місця з 16:00 до 19:00;

- та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 16:00 до 19:00;

- та кожної першої та третьої суботи місяця з 14:00 до 19:00

поблизу місця проживання в рекреаційних зонах дитячого дозвілля за адресою: реєстрації матері дитини ( АДРЕСА_1 ) у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та/або інших представників членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини до досягнення малолітньою ОСОБА_5 чотирнадцятирічного віку;

Після закінчення перехідного періоду особисті зустрічі (побачення) проводити за тим же графіком та у тому ж порядку, але без присутності матері - ОСОБА_6 та/або інших представників членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини до досягнення малолітньою ОСОБА_5 чотирнадцятирічного віку;

Суд критично ставиться до запропонованого способу через незручне місце побачень дітей, яке віддалене від місця проживання ОСОБА_4 , та присутність однієї сторони спору без іншої, що унеможливлює виконання положень статті 141 Сімейного кодексу України щодо рівності прав батьків.

Щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди в спілкуванні дітей, то на підтвердження наявності перешкод позивач не надав жодного належного та допустимого доказу.

Відтак, оскільки позивачем не надано доказів того, що діти проживали однією сім`єю, з урахуванням відсутності усталеного досвіду контактів і прихильності між дітьми, суд приходить до висновку, що примусові зустрічі дітей в інтересах батька не відповідають принципам якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до статті 259 Сімейного кодексу України брати та сестри, зокрема,, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані спряти їхньому спілкуванню.

Згідно з принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, передбачено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, розумово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом й в умовах свободи та гідності.

Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини».

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,200,206,259, 263-265,268 ЦПК України

ВИРІШИВ

Відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_7 про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 20 липня 2021р.

Суддя