Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/771/20

Провадження №2/377/82/21

17 березня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання - Гуміної В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 56, 104-105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстровано 30 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 429.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 429. Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження. Сімейне життя між позивачем та відповідачем набуло ознак формальності. Незважаючи на те, що вони мешкають разом, у кожного своє життя, яке не характеризує їх як сімейну пару. Ставлення чоловіка до позивачки стало зневажливим, що призвело до відчуження. Сімейні стосунки вони не підтримують уже кілька місяців, тому позивачка прийняла рішення про розлучення, яке є виваженим. Ставлення відповідача до позивача стало зневажливим, що призвело до відчуження. Їхній шлюб не будується на визначених фундаментальних засадах, між ними зникло почуття любові, поваги та підтримки. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а ст. 56 СК України надає кожному із подружжя право припинити шлюбні відносини, своє рішення вважає остаточним, а примушення до збереження шлюбних відносин є порушенням її права. Після розлучення син залишиться проживати з позивачкою, нею вирішено питання про стягнення з відповідача аліментів у судовому порядку. Спірних питань щодо набутого під час шлюбу майна у неї та відповідача не має. У разі їх виникнення вирішуватимуть ці питання у добровільному порядку. Наміру поновлювати сімейні стосунки з відповідачем вона немає і вважає, що їхня сім`я розпалась. Збереження формального шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини, тому просила не надавати строк для примирення та розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою судді від 19 січня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 16 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року розгляд справи було відкладено на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України та призначено нове судове засідання на 17 березня 2021 року.

У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи ним не подано. Заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходила.

За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 17 березня 2021 року суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30 квітня 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що 30 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис № 429. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_2 , дружині - ОСОБА_1 .

Під час шлюбу в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 2 липня 2014 року складено відповідний актовий запис №1317 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , копія якого долучена до матеріалів справи. Батьком дитини є відповідач, матір`ю - позивач.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що сімейне життя у сторін не склалося. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя, почуття любові та поваги один до одного між ними відсутнє. На момент подачі позовної заяви сторони проживають разом, проте позивач не підтримує сімейні стосунки з відповідачем та після розірвання шлюбу планує проживати окремо. Подальше примирення та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим, оскільки позивач не бажає поновлювати шлюбні стосунки, шлюб носить формальний характер, збереження якого суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони дійшли згоди щодо проживання після розлучення малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У своїх позовних вимогах позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 2890-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 квітня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 429.

Після розірвання шлюбу дружині залишити прізвище ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено 17 березня 2021 року.

Суддя Н. С. Бабич