Справа № 603/203/21
Провадження № 2/603/135/2021
"14" липня 2021 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Галіяна І.М.
секретаря судового засідання Чікало В.Б.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу
представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович
відповідач: ОСОБА_2
предмет позову: стягнення додаткових витрат на дитину,
І. Короткий зміст позовних вимог.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17.03.1999 року дочка позивача ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували в Задарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №01.
За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
17.09.2012 року згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем було розірвано.
25.06.2012 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області було вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей: сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 370 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації відповідно до закону.
На даний час внучка ОСОБА_6 проживає без реєстрації разом із бабцею (позивачем по справі) у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, представник позивача в позовній заяві зазначає, що внучка позивача по справі навчається в Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника на 1 курсі педагогічного факультету «дошкільна освіта», на платній формі навчання та проживає в гуртожитку за проживання в якому позивач по справі здійснює оплату.
ІІ. Процесуальні рішення в справі.
Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті.
ІІІ. Позиції сторін.
За навчання в ПНУ ім.В.Стефаника на педагогічному факультеті 09.09.2020 року від імені ОСОБА_3 , позивач сплатила 9450 грн та 30.11.2020 року ОСОБА_3 від свого імені сплатила 9450 грн.
За проживання в гуртожитку з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року від імені ОСОБА_3 , позивач сплатила 4680 грн.
У зв`язку з цим позивач пропонує стягнути з відповідача половину додаткових витрат, які вона понесла за оплату гуртожитку на період навчання з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року 2340 грн (4680/2=2340).
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи проводити в його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення на 07.06.2021 року, 29.06.2021 року. Також, судом вживались заходи для належного його повідомлення за допомогою розміщення повідомлення на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та суду не надіслав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, правом на подачу пояснення щодо позову у відповідності до ст. 192 ЦПК України не скористалася та суду не надіслала.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідач по справі перебували в шлюбних відносинах з 17.03.1999 року.
За час шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно 24.10.2017 року.
17.09.2012 року згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем було розірвано (Справа №1911-896/2012).
25.06.2012 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області було вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей сина ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі по 370 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27.04.2012 року і до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації відповідно до закону (Справа №1911-511/2012).
ОСОБА_3 дочка відповідача, навчається на 1 курсі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника на педагогічному факультеті «дошкільна освіта» денної платної форми навчання, що підтверджується копією Договору про надання освітніх послуг ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника».
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає в гуртожитку №1 університету за проживання в якому здійснено оплату в сумі 4680 грн. 00 коп. за період: з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року, що підтверджується Витягом із наказу Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника №79-АГП від 30.09.2020 року, повідомленням Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника та Витягом з банківської виписки про оплату 4680,00 грн за гуртожиток, частину з яких, а саме 2340 грн., представник позивача просить стягнути з відповідача в користь позивача.
Родинні відносини між позивачем та ОСОБА_3 , а саме, що остання є внучкою позивача, підтверджується:
- свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , згідно якого позивач є мамою ОСОБА_8 ;
- свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого повторно10.07.2012 року, згідно якого ОСОБА_8 змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 »;
- свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 виданого повторно 24.10.2017 року, згідно якого батьками останньої є ОСОБА_4 мама та ОСОБА_2 батько.
V. Джерела права й акти їх застосування.
Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно дост. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв`язку із навчанням, оскільки дитина навчається в Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника в м.Івано-Франківськ та проживає в гуртожитку №1 університету за навчання та проживання в яких здійснюється оплата. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи розмір додаткових витрат на утримання дитини, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище, враховує вік дитини, яка є неповнолітньою і на час оплати коштів їй виповнилося 17 років, відсутність даних про систематичний офіційний дохід відповідача, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір та місце роботи, відсутності у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Беручи до уваги вищевказане, дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на надання суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо стягнення додаткових витрат на дитину, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.
VІ. Судові витрати.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. суд зазначає наступне.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно ст. 17 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до роз`яснень викладених в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Так позивачем на підтвердження одержання правничої допомоги адвоката суду надано:
-Договір про надання правової допомоги від 16.03.2021 року;
-Додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 16.03.2021 року (розрахунок) за аналіз документів та підготовка адвокатського запиту до Прикарпатського університету, позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину, з розрахунком вартості 1816 грн. з яких позивачем фактично оплачено 1800 грн.;
-Квитанція до прибуткового касового ордеру №6 від 27.03.2021 року про оплату 1800 грн. за надання правової допомоги.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обсяг правничої допомоги є доведеним, а розмір витрат на правничу допомогу співмірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу заявлені в позові в сумі 1500 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки з позивача відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання зазначеного позову судовий збір не справляється.
Отже, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 51, 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 141, 150, 180, 185, 258 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1500 (тисячу п`ятсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 16.07.2021 року.
Позивач: ОСОБА_1 , (РНЩКПП НОМЕР_4 ) проживаючої (зареєстрованої) за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.042012 року, Ордер на надання правової (правничої) допомоги серії ВО №1013930), місцезнаходження якого: АДРЕСА_2
Відповідач: ОСОБА_2 , проживаючий згідно позовної заяви за адресою.Ланівці Борщівський район Тернопільська область, зареєстрований згідно встановлених судом даних за адресою: АДРЕСА_3
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ), проживаюча згідно позовної заяви за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя І. М. Галіян