Ухвала

21 липня 2021 року

м. Київ

справа № 176/2855/19

провадження № 61-11583ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- перші три місяці з дня набрання чинності даним рішенням законної сили - кожний вівторок та четверг тижня з 17:30 год. до 19:30 год. та кожну суботу з 10:00 год. до 13:00 год. з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_1 та психолога, забезпечення участі якого покладено на батька дитини;

- після спливу трьох місяців з дня набрання даним рішенням суду законної сили - кожний вівторок, четверг та суботу тижня з 16:00 год. по 19:00 год. за бажанням дитини та з врахуванням стану здоров`я дитини без присутності матері та психолога з правом батька забирати дитину з дитячого садочка, з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем його проживання;

- у день народження ОСОБА_3 , 04 лютого кожного року з 10:00 год. по 12:00 год., без присутності матері;

- у період хвороби сина ОСОБА_3 безперешкодно відвідувати його за місцем його проживання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 768,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначаються порушення, допущені судом, які визначені у частинах першій, третій статті 411 цього Кодексу.

Разом з цим, касаційний суд вважає, що формальне посилання ОСОБА_1 , на статтю 411 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки порушення, допущені судом, які визначені у статті 389 цього Кодексу заявником не вказано.

Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення обґрунтування випадків, перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої та або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

У зв`язку з цим заявнику необхідно усунути вказані вище недоліки касаційної скарги та уточнити на яке саме рішення суду першої чи апеляційної інстанції подається касаційна скарга, та відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції) з уточненою прохальною частиною, та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 20 серпня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк