ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1129/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5734/20 Категорія: 302000000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Черкаська міська рада;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації, матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 березня 2017 року за ним визнано право на земельну частку( пай), розміром 2,38 умовних кадастрових гектари, виділену із земель, переданих у колективну власність КСП «Черкаський» в адміністративних межах Черкаської міської ради.

Після набрання рішенням законної сили, позивач неодноразово вживав заходів щодо реалізації свого права на земельну ділянку, звертаючись до уповноважених органів, проте, отримував відмови.

Зокрема, рішенням Черкаської міської ради від 31 січня 2019 року № 2-3943 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку в районі АДРЕСА_1 », позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, при цьому вказавши, що на таку земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25 жовтня 2019 року № 9803-2 ОСОБА_1 повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту відведення з посиланням на наявні містобудівні обмеження у зв`язку із здійсненням житлової забудови на спірній земельній ділянці.

ОСОБА_1 вважає, що відмова Черкаської міської ради у наданні дозволу на розробку проектної документації є порушенням його права власності на земельну ділянку, оскільки відповідач був обізнаний про цільове призначення земельної ділянки (сільськогосподарське призначення) та про виділення масиву земельних ділянок разом із земельною ділянкою позивача для житлової забудови та не впевнився у наявності земель запасу, за яких можлива було б задовольнити право позивача на земельну ділянку та фактично позбавив позивача (внаслідок відсутності можливості в натурі отримати земельну ділянку на розі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 площею 2,38 га) права власності на земельну ділянку.

Належним способом захисту його права вважає застосування аналогії закону шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації.

Також позивач вказує, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 100 000 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправною бездіяльність Черкаської міської ради; стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 357 000 грн компенсації; стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди та 7000 грн матеріальної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 березня 2017 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, виділену із земель, переданих у колективну власність КСП "Черкаський" в адміністративних межах Черкаської міської ради, а не на конкретну земельну ділянку.

Черкаською міською радою не приймалось рішення про виділення позивачу в натурі (на місцевості) земельної ділянки та земельна ділянка в конкретно визначених межах позивачу не виділялась.

Суд вказав, що доводи позивача про порушення Черкаською міською радою його права власності на земельну ділянку, яка не передавалась йому у встановленому законом порядку у власність, є безпідставними.

Також суд зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки у разі неможливості отримати земельну частку (пай) із земель колективної власності, позивач має право на отримання земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95.

У зв`язку з тим, що позивачем не доведено факту протиправності діяння відповідача, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Крім того, судом відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача 7000 грн за проведення оціночного-земельного дослідження на підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою від позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що позивач не міг замовити розробку проекту землеустрою та подати його на затвердження, оскільки відповідно до листа ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 03 жовтня 2019 року № 0-28-0.1-1485/2-19 відсутні правові підстави для розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку на підставі рішення Черкаської міської ради від 31 січня 2019 року.

Зазначає, що суд не врахував, що невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 29 грудня 2011 року № 3-505, є обставиною, яка виключає можливість оскаржити відмову в розробленні проекту землеустрою на таку земельну ділянку.

Вказує, що враховуючи той факт, що земельна ділянка, право на яку виникло у позивача та підтверджено рішенням суду, увійшла до площі земель, які підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю), то така земельна ділянка відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та позиції Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17 не є комунальною власністю, а лише перебуває у розпорядженні відповідної адміністрації до моменту отримання їх власниками державних актів, який триває до 01 січня 2025 року.

Зазначає, що суд не встановив, а відповідач не стверджував, що в його розпорядженні є землі резерву (запасу) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вважає, що спосіб захисту, обраний позивачем, є ефективним, так як дозволить відновити порушені права без проходження додаткових надмірних процедур оскарження рішень органу місцевого самоврядування, витрачання часу на встановлення факту відсутності земель резерву (запасу) сільськогосподарського призначення в обласному центрі, витрат на правничу допомогу та судові збори, втручання у вже затверджений проект землеустрою міста тощо.

Черкаська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 березня 2017 року визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), розміром 2,38 умовних кадастрових гектарів, виділену із земель, переданих у колективну власність КСП «Черкаський» в адміністративних межах Черкаської міської ради.

14 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,38 га на розі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 під особисте селянське господарство (для здійснення господарської діяльності) у власність (а.с. 81).

Рішенням Черкаської міської ради № 2-3943 від 31 січня 2019 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 2,3800 га безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с. 26-27).

Також у вказаному рішенні вказано, що на дану земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані із реалізацією генерального плану міста. На вказаній земельній ділянці відповідно до генерального плану міста передбачене розміщення блокованої житлової забудови та зелених насаджень загального користування.

01 березня 2019 року ОСОБА_1 знову звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,38 га на розі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва безоплатно у власність (а.с. 96). Крім того у заяві ОСОБА_1 просив внести зміни в рішення від 31 січня 2019 року № 2-3943 а саме: замінити «для ведення особистого селянського господарства» на «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» безоплатно у власність.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-5218 від 02 жовтня 2019 року відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в районі АДРЕСА_1 орієнтовною площею 2,3800 га у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, керуючись п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, враховуючи невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану міста Черкаси, затвердженого рішенням ЧМР від 29 грудня 2011 року № 3-505 (а.с. 99).

У рішенні вказано, що згідно з висновком управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування № 3319-з від 06 травня 2019 року на вказану земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані із реалізацією генерального плану міста. Відповідно до генерального плану міста, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 29 грудня 2011 року на земельній ділянці передбачене розміщення блокованої житлової забудови та земельних насаджень загального користування. Відповідно до плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04 грудня 2014 року № 2-513, земельна ділянка належить до перспективної зони блокованої малоповерхової житлової забудови «Ж-2п» та рекреаційної зони озеленених територій загального користування «Р-Зп», в яких не передбачене ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував, що вважає, що відмова Черкаської міської ради надати йому земельну ділянку в натурі незважаючи на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року, є протиправною та порушує право власності позивача, оскільки внаслідок відсутності можливості отримати в натурі земельну ділянку на розі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 площею 2,38 га ОСОБА_1 фактично позбавлений права власності.

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності».

Судом першої інстанції вірно визначено, що вказаний Закон не застосовується до спірних правовідносин.

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» дія цього Закону поширюється на суспільні відносини, пов`язані з викупом земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для забезпечення суспільних потреб чи пов`язані з примусовим відчуженням зазначених об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, якщо такі потреби не можуть бути забезпечені шляхом використання земель державної чи комунальної власності.

Згідно зі статтею 3 Закону об`єктом відчуження є земельна ділянка (її частина), житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження, що на ній розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У позивача ОСОБА_1 не виникло право власності на земельну ділянку площею 2,38 га на розі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , а рішенням суду лише визнано за ним право на земельну частку (пай), тому відсутні підстави для стягнення з Черкаської міської ради компенсації (викупної ціни) вартості вказаної земельної ділянки.

Порядок оформлення права власності на земельні ділянки власниками земельних часток (паїв) визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Доказів оформлення права власності на конкретну земельну ділянку за позивачем матеріали справи не містять, тому посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем його права власності є безпідставними.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не встановив, а відповідач не стверджував, що в його розпорядженні є землі резерву (запасу) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не є предметом розгляду даної справи.

Позивачем не надано доказів звернення до Черкаської міської ради із заявою про виділення йому земельної ділянки із резервного земельного фонду та відмови відповідача у виділенні такої земельної ділянки.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Черкаської міської ради, однак, у чому саме полягає бездіяльність відповідача позивачем не вказано, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає, як правильно визначено судом першої інстанції.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача 100000 грн моральної шкоди, то місцевим судом також вірно встановлено, що оскільки позивачем не доведено факту протиправності дій чи бездіяльності відповідача, така вимога задоволенню не підлягає.

Стягнення 7000 грн матеріальної шкоди є судовими витратами та також не підлягає компенсації позивачу у зв`язку із відмовою судом у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з їх недоведеністю.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та були предметом розгляду місцевим судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 02 липня 2021 року