Ухвала

Іменем України

08 липня 2021 року

м. Київ

справа № 344/16649/16-ц

провадження № 61-8327ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у справі за позовом Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2018 року в задоволенні позову Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Чекайла В. М. задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення.

Позов Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська задоволено частково. Визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська між ОСОБА_1 та Фінансовим управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в редакції, передбаченій додатком 1 до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська» від 18 жовтня 2013 року №1231-38, з визначенням: у п. 1.1. Цей договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової участі «Замовника» у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська при будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 ; у п. 2.1 Замовник - ОСОБА_1 здійснює перерахування до бюджету міста Івано-Франківська коштів у розмірі 6659,17 грн, згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська у встановленої судом редакції.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року залишено без змін.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами. Заява обґрунтована тим, що 01 березня 2021 року зі змісту одержаної з ЄДРСР постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/1336/19 заявнику стало відомо, що такого способу захисту як визнання договору підряду укладеним цивільне законодавство не передбачало. ОСОБА_1 зазначає, що постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року не були встановлені обставини, які не були відомі заявнику з приводу того чи 16 грудня 2016 року на момент звернення представника Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з позовом цивільне законодавство передбачало такий спосіб захисту як визнання укладеним договору про пайову участь. На думку заявника, вказана обставина є істотною для справи відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України. Враховуючи вказане, просить заяву задовольнити, постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року узадоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська відмовлено.

Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року залишено без змін.

18 травня 2021 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року, скріплена електронним цифровим підписом, вякій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги та запропоновано заявнику надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та документ про сплату судового збору.

Скаржник у встановлений судом строк подав до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу та підтвердження сплати судового збору.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За змістом наведених норм права необхідними умовами визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другим критерієм для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Пункт 1 частини першої стаття 424 ЦПК України зазначає, що строк подання заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, визначається для учасників справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Встановивши, що наведені у заяві обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають усім необхідним умовам таких обставин відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що Постанова Верховного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/1336/19, на яку посилається заявник, стосується укладення договору підряду, а даний спір стосується спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська. Укладення договору підряду залежить від вільного волевиявлення сторін, однак статтею 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на час спірних правовідносин) передбачено обов`язок замовника будівництва укласти договір про пайову участь замовників будівництва.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов до правильного висновку, що така постанова не є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 березня 2021 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук