Справа №487/2014/20 Головуючий суду першої інстанції Гаврасієнко В. О.
Провадження №22-ц/812/1371/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
№22-ц/812/1386/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2021 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

07 квітня 2020 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення щомісячно аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн до досягнення нею повноліття.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_3 вказувала, що з 24 липня 2009 року до 01 жовтня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого народилася донька ОСОБА_4 .

Після розлучення сторін донька проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо.

ОСОБА_3 зазначала, що відповідач надає грошову допомогу на утримання доньки. Однак, в неї немає впевненості в її наданні у майбутньому, оскільки між сторонами виникають суперечки щодо суми аліментів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є працевлаштованим та отримує заробітну плату, яка дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 20 000 грн, позивач просила позов задовольнити.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказував, що він є фізичною особою-підприємцем та має мінливий дохід, у зв`язку з чим просив позов задовольнити частково, визначивши розмір аліментів в сумі 3000 грн. Зазначав, що сплачувати аліменти у більшій сумі, немає можливості, у зв`язку з тим, що його доходи через пандемію короновіруса зменшилися.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 4000 грн щомісячно, починаючи з 07 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

З ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів. Їх розмір, на думку суду, повинен становити 4000 грн щомісячно. Можливість стягнення аліментів у більшій сумі суд вважав недоведеним.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подав через свого представника апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити з 4000 грн на 3000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що він є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування, має нерегулярний (мінливий) дохід. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 вказував на необхідність визначення розміру аліментів, виходячи з середнього заробітку в м. Миколаєві.

ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів з 4000 грн на 10 000 грн.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказувала, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та не з`ясував дійсний майновий стан відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2009 до 01.10.2019.

Вони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом із матір`ю, що сторонами не заперечується. Відповідач проживає окремо.

Згідно з квитанціями з травня 2019 року відповідач сплачував позивачу аліменти на утримання доньки у добровільному порядку у розмірі 10 000 грн щомісячно. З березня 2020 року він сплачує аліменти у сумі 3000 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження та пенсійних посвідчень батьки відповідача є пенсіонерами та отримують пенсію за віком. Даних про розмір їх пенсії матеріали справи не містять.

З свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника єдиного податку випливає, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 11.01.2006. З 01 січня 2012 року він перебуває на спрощеній системі оподаткування з ставкою єдиного податку 5% від доходу. Видом його господарської діяльності є комп`ютерне програмування.

Податкові декларації ОСОБА_1 свідчать, що його дохід як фізичної особи-підприємця за 2018 рік становив 771 667,46 грн, за 2019 рік 740 688,67 грн, за 1 квартал 2020 року 119 121,23 грн.

Згідно з інформацією КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.06.2020 ОСОБА_1 разом з іншими трьома співвласниками має у власності квартиру АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 4000 грн щомісячно відповідає обставинам справи та вимогам вищевикладеного законодавства.

Досліджені докази свідчать, що наявний у відповідача дохід дає йому змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі, вказаній судом.

Доказів того, що він не може сплачувати таку суму, відповідач не представив. Посилання його на те, що у податкових деклараціях зазначається тільки дохід без врахування його витрат, жодними письмовими доказами про здійснені ним витрати не підтверджено.

Твердження позивача у її апеляційній скарзі про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у сумі 10 000 грн, бо він сплачував їх у такій сумі, і перестав це робити тільки через їх конфлікт щодо поділу майна, колегія суддів відхиляє.

З досліджених судом податкових декларацій вбачається, що дохід відповідача у 2020 році зменшився майже в двічі, а отже і його можливість утримувати дитину. Інші докази, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у сумі 10 000 грн у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів.

Що ж стосується доводів відповідача про неправильний розподіл судом судових витрат, то вони є слушними.

Оскільки ціна позову, виходячи з норми ст.176 ЦПК України, становила 120 000 грн, то за розгляд справи в суді першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у сумі 1200 грн. Позов було задоволено на 20%, а отже відповідач повинен був сплатити державі судовий збір у сумі 240 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 мав сплатити 360 грн.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні в бік їх зменшення до 240 грн.

Оскільки відповідач до суду апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги сплатив 1261,20 грн, то переплачена ним сума судового збору розміром 901,20 грн підлягає поверненню відповідачу Головним управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат в бік їх зменшення до 240 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 901,20 грн, сплачений ним за подання апеляційної скарги за квитанцією №35582 від 16 червня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 09 липня 2021 року.