Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 425/21/21
Провадження № 22-ц/810/524/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Стахової Н.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Коваленка Д.С. в м. Рубіжне Луганської області,

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 23 листопада 2011 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 500 грн, який у подальшому було збільшено до 9100 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на час нарахування та викладені на банківському сайті.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» разом з Умовами та Правилами і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останнього в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 09 листопада 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 15498,19 грн, яка складається з: 10556,46 грн - заборгованість за тілом кредита, 4941,73 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 23 листопада 2011 року в розмірі 15498,19 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг відмовлено повністю.

Суд обґрунтував рішення тим, що позивач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів того, що станом на 23 листопада 2011 року, «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», були встановленими і підписаними у АТ КБ «Приватбанк» на той момент формулярами або іншими стандартними формами, які у своїй сукупності складали Договір про надання банківських послуг до якого і приєднався 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції встановив, що у період з 23 листопада 2011 року по 01 березня 2020 року, ОСОБА_1 скористався кредитними коштами на загальну суму 13488,74 грн, а повернув 26839,44 грн, тобто загальна сума сплачених і зарахованих на його рахунок грошових коштів, перевищує суму отриманих останнім кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 10556,46 грн у якості боргу по кредиту та 4941,73 грн у якості боргу по процентах за користування кредитом не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та ґрунтуються на умовах договору про надання банківських послуг, укладення якого між позивачем та відповідачем саме на тих умовах, на яких наполягав позивач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що він погодився з тим, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані позичальнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідача у той же день було ознайомлено з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки, тобто ОСОБА_1 при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу. Відповідач при укладанні договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Активація картки ОСОБА_1 та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту та процентам, оскільки вважав, що відповідачем в повній мірі погашена заборгованість за кредитом, так як сума внесених на погашення коштів перевищує суму заявленого до стягнення тіла кредиту. Однак, із розрахунку заборгованості та виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Отже, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вважає, що висновки суду щодо повного погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими та передчасними, суперечать погодженим умовам договору та вимогам законодавства.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 02 червня 2021 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу та пояснень не надходило.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 04 червня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 156).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 18 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 159).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15498,19 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 * 100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» уклали договір, але цим договором його сторони не дійшли окремої письмової згоди як щодо строку дії договору та його ціни, так і щодо строків та порядку повернення ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» отриманих ним кредитних коштів та процентів за їх користування, а також щодо збільшення або зменшення строків позовної давності за вимогами або АТ КБ «Приватбанк», або ОСОБА_1 .

Позивач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів того, що станом на 23 листопада 2011 року, «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», були встановленими і підписаними у АТ КБ «Приватбанк» на той момент формулярами або іншими стандартними формами, які у своїй сукупності складали Договір про надання банківських послуг до якого і приєднався 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 .

У період з 23 листопада 2011 року по 01 березня 2020 року, ОСОБА_1 скористався кредитними коштами на загальну суму 13488,74 грн, а повернув 26839,44 грн, тобто загальна сума сплачених і зарахованих на його рахунок грошових коштів, перевищує суму отриманих останнім кредитних коштів.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та банком видано відповідачу платіжну карту, для користування якої відкрив поточний рахунок та встановив кредитний ліміт 500 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15498,19 грн, яка складається з: 10556,46 грн заборгованість за тілом кредиту, 4941,73 грн заборгованість за простроченими процентам за користування кредитом.

З виписки по рахунку коштів за договором № б/н від 23 листопада 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і розраховувався за придбані продукти.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором від 23 листопада 2011 року, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, виписку по рахунку за період з 23 листопада 2011 року по 01 березня 2020 року.

При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів, розмір і порядок їх нарахування.

У анкеті-заяві від 23 листопада 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, неустойки (пені, штрафу).

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 листопада 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення розміру процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 23 листопада 2011 року.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з іншим висновком суду щодо відмови повністю у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 «Про судове рішення у цивільній справі» постанови від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції враховуючи те, що у період з 23 листопада 2011 року по 01 березня 2020 року ОСОБА_1 скористався кредитними коштами на загальну суму 13488,74 грн, а повернув 26839,44 грн, тобто загальна сума сплачених і зарахованих на його рахунок грошових коштів, перевищує суму отриманих останнім кредитних коштів, вважав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборговасті за тілом кредиту не підлягають задоволенню.

Проте, суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не зазначив на погашення якої заборгованості, а саме: тілу кредиту, процентів або пені банком здійснювалося зарахування коштів, які сплачував відповідач за договором від 23 листопада 2011 року, на підставі яких доказів судом встановлено факт користування відповідачем кредитними коштами на загальну суму 13488,74 грн, оскільки в розрахунку заборгованості за договором б/н від 23 листопада 2011 року зазначені інші суми.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що загальна сума яку він сплатив позивачу складає 15616,31 грн. Позивач не мав права нарахувати проценти, оскільки відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та їх не підписував. У банку відсутні правові підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак суд першої інстанції зазначаючи про те, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 26839,44 грн, не надав оцінки поясненням відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, щодо сплати останнім 15616,31 грн.

Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано будь-яким контррозрахунком.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору сплачені ОСОБА_1 кошти в сумі 9041,69 грн позивачем були зараховані на погашення пені (а.с. 9).

Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 23 листопада 2011 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати процентів, пені, то у банка були відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення пені в сумі 9041,69 грн, про що зазначалося відповідачем у запереченнях на позовну заяву.

Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту, підлягає зменшенню на суму 9041,69 грн, яка була позивачем безпідставно зарахована на погашення пені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 1514,77 грн (10556,46 грн - 9041,69 грн).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17, постанові від 04 листопада 2020 року в справі № 534/1072/18-ц, не беруться судом до уваги, оскільки у справі, що є предметом перегляду, та зазначених скаржником постановах Верховного Суду встановлено різні фактичні обставини.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Однак, у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17, від 04 листопада 2020 року в справі № 534/1072/18-ц, встановлені обставини підписання позичальником довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» у якій визначена базова процента ставка в місяць за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячного платежу, розмір комісії та зняття готівкових коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи.

Проте, як зазначалося вище, у справі яка розглядається в укладеному між сторонами кредитному договорі від 23 листопада 2011 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати процентів, пені, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 .

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішенням, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 23 листопада 2011 року в сумі 1514,77 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2102грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11 листопада 2020 року (а.с. 48).

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволені частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 205,45 грн.

Згідно платіжного доручення від 17 травня 2021 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн (а.с. 141).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 308,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 квітня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 23 листопада 2011 року в сумі 1514,77 грн та судовий збір у розмірі 513,65 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

Н.В. Стахова