Справа № 283/1714/20
провадження №2/283/46/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., за участю секретаря судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу

до Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

17.08.2020 року згідно з повідомленнями про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави, керівник Коростишівської місцевої прокуратури Зубак С.О. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Предметом позовних вимог є наступне:

-визнання незаконним та скасування рішення 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області від 20 листопада 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25га та передано у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;

-визнання недійсним виданого 09.01.2008 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 20.11.2008 року Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №133720 на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0113, площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 (нині - територія Малинської територіальної громади), цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- витребування земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у розпорядження Малинської територіальної громади;

-стягнення з відповідачів на користь Житомирської обласної прокуратури судових витрат у розмірі 6303,00 грн.

Підставою позовних вимог є те, що Коростишівською місцевою прокуратурою під час досудового розслідування у кримінальному провадженні були виявлені порушення вимог законодавства при розпорядженні Федорівською сільською радою Малинського району Житомирської області земельними ділянки комунальної форми власності водного фонду. Так, рішенням 8-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На виконання вказаного рішення органу місцевого самоврядування відповідач виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішенням 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради від 20.11.2008 року було затверджено проект землеустрою та видано 09.01.2008 року на ім`я ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №133720 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0113.

04.12.2012 року на підставі Договору купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_2 вищезазначену спірну земельну ділянку. В подальшому на замовлення ОСОБА_2 ПП «ОК`ленд» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га по АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:001:0113 та передано ОСОБА_2 на зберігання межові знаки на підставі Акту приймання-передачі від 06.06.2013 року.

В подальшому ОСОБА_2 повідомила про початок виконання будівельних робіт Інспекцію ДАБІ у Житомирській області. Повідомлення було внесено до Єдиного державного реєстру 29.04.2013 року за №ЖТ-33. Таким чином, зареєструвавши повідомлення, відповідач розпочала будівництво на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113.

Однак, до органів прокуратури надійшло звернення громади с. Федорівка про те, що ОСОБА_2 проводиться будівництво капітальних споруд у прибережній захисній смузі ставка, за результатами якого до ЄРДР внесено відомості за №0000562 за фактом халатності невстановлених осіб при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Під час досудового розслідування було проведено експертизу та відповідно до висновку експерта №17935/17-41 від 30.11.2017 року установлено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113, згідно меж, розроблених ТОВ НВО «Будпластик» відповідно до проекту землеустрою про передачу її у власність ОСОБА_1 , частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги. Фактичні межі земельної ділянки, які на місцевості закріплені парканами, не співпадають з межами земельної ділянки, розробленої відповідно до проекту землеустрою.

Отже, нежитлова будівля, зведена ОСОБА_2 на належній їй земельній ділянці, частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, а житловий будинок, зведений відповідачем, розташований поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги.

Відповідно до інформації Радомишльського міжрайонного управління водного господарства технічна документація на вказаний об`єкт (став), площею 1,3 га та технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду, на якій він розташований, не розроблялись, межі прибережної захисної смуги не встановлені. Також Державною екологічною інспекцією Поліського округу обстежено спірну земельну ділянку та встановлено, що земля, належна на праві власності ОСОБА_2 , частково розташована в прибережній захисній смузі р. Вирва, де влаштовано бетонну огорожу та здійснено будівництво капітальних споруд.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, рішення Федорівської сільської ради Малинського району про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню, а земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 підлягає витребуванню та поверненню територіальній громаді.

Крім того, позивач вважає, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства та у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 межує зі ставком, межі вказаної земельної ділянки і об`єкта водного фонду накладаються, а межі прибережної захисної смуги ставка порушуються. Таким чином, можна вважати доведеним факт накладення земельної ділянки на прибережну захисну смугу об`єкта водного фонду (ставка).

Явка в судове засідання учасників справи та виклад позиції сторін стосовно спору:

Представник позивача прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури Житомирської області Яричевська Н.М. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник Державної екологічної інспекції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з цим, 01.02.2021 року до суду надійшли пояснення начальника відділу правового забезпечення Державної екологічної інспекції України Гриба В.В., в яких, серед іншого, представник даного органу державної влади просив проводити розгляд справи без його участі. Також, у поясненнях зазначив, що Державною екологічною інспекцією Поліського округу було здійснено заходи контролю - обстежено земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0113 та встановлено, що дана земля належить на праві приватної власності ОСОБА_2 і частково розташована в прибережній захисні смузі р. Вирва, де влаштовано бетонну огорожу та здійснено будівництво капітальних споруд, що суперечить ст.47, п.1 ст.48 Закону України «Про охорону земель». Тому рішення Федорівської сільської ради Малинського району про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню, а земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 - поверненню територіальній громаді.

Відповідно до ст.4 ВК України та ч.1 ст.58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, тобто до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розмір яких визначається за проектами землеустрою (ч.2 ст.58 ЗК України). Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (ст. ст. 1,88,90 ВК України, ст. ст.60,61 ЗК України). Частиною 1 ст.60 ЗК України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Положеннями ст.59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до ч.3 ст.83 ЗК України землі водного фонду комунальної власності не можуть передаватися у приватну власність. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади/органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг. Отже, аналіз положень законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. При цьому відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги.

Разом з цим, прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної/комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус, як землі. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної/комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади/органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної/комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Так, відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природніх ознак земельної ділянки, проявивши розуму обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття земельної ділянки у власність, під обгрунтований сумнів. Враховуючи те, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 була надана ОСОБА_1 у порушення вимог земельного законодавства, то відповідач не вправі був її відчужувати. Таким чином, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем вищезазначеного об`єкту нерухомого майна за договором купівлі-продажу, а отже земельна ділянка може бути витребувана тільки шляхом подання віндикаційного позову. На підставі вищевикладеного Державна екологічна інспекція просила задовольнити позовні вимоги Коростенської окружної прокуратури у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Міхненко С.С., який діє в її інтересах на підставі Договору про надання адвокатом правової допомоги №17-10/20 від 09.10.2020 року та Ордеру серії ЖТ №085285 від 09.10.2020 року в судове засідання з`явилися, просили відмовити Коростенській окружній прокуратурі у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві, який надійшов до суду 26.11.2020 року. Так, у поданому до суду відзиві представник відповідача зазначив, що в ході розгляду кримінального провадження №0000562, внесеного до ЄРДР 07.08.2015 року за ч.1 ст.367 КК України за фактом халатності службових осіб при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду, була проведена експертиза та відповідно до висновку експерта від 30.11.2017 року установлено, що спірна земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 згідно меж, розроблених ТОВ НВО «Будпластик», частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які передбачені у ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України, визначених для ставків, площею менше 3 га. Згідно фактичних меж, які на місцевості закріплені відповідачем парканами на фундаменті, вказана земельна ділянка частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України. Нежитлова будівля та житловий будинок, зведені ОСОБА_2 , частково розташовані в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України. У поданому до суді позові прокурор просить задовольнити позовні вимоги з підстав, передбачених ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України. Разом з цим, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 набута ОСОБА_2 на законних підставах, а саме: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.10.2012 року, укладеного з ОСОБА_1 , який, в свою чергу, став підставою для отримання відповідачем правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку. В подальшому відповідачем було повідомлено Інспекцію ДАБК Житомирської області про початок виконання будівельних робіт - будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 . Тобто посилання прокурора як на підставу для задоволення позову на висновок експертизи, яка була призначена та проведена в межах кримінального провадження №0000562, є недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства, оскільки ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні чи з метою створення поза межами такого провадження передумов для визнання доказу, отриманому у провадженні, неналежним або недопустимим, має наслідком відмову у судовому розгляді позову. Враховуючи, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, то самі по собі допущені органами місцевого самоврядування порушення, не можуть бути безумовною підставою для розпоряджень органу державної виконавчої влади про передачу землі та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність. Таким чином, позивач намагається позбавити відповідача права власності на земельну ділянку як добросовісного набувача, а тому до спірних правовідносин про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_2 , як набувача, та повернення землі у власність держави, підлягає застосуванню ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з позиції Європейського Суду, втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільної, публічної, загальної потреби, яка може включати потреби держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. В спорі, який перебуває на судовому розгляді, не йдеться про порушення ОСОБА_2 суспільного чи публічного інтересу. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не буде дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються. Разом з цим, прокурор не зазначає в чому полягає потреба повертати спірну земельну ділянку у державну власність. Також представник відповідача звертає увагу на те, що відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки, не мала можливості за зовнішніми ознаками землі, місця її розташування, встановити, що даний об`єкт нерухомого майна відноситься до земель водного фонду. Практика Європейського суду з прав людини забороняє позбавляти фізичних осіб права мирного володіння майном в разі виявлення порушень з боку органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їхніх посадових/службових осіб, пов`язаних із набуттям фізичними особами відповідного права власності.

Крім того, 16.10.2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій відповідач зазначає, що з позовом прокурор звернувся до суду у серпні 2020 року, незважаючи на ті обставини, що про оспорюване рішення 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради від 20.11.2008 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 у власність ОСОБА_1 , прокурору достовірно було відомо ще у 2015 році - з моменту внесення відомостей щодо факту халатності службових осіб про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду, до ЄРДР. Таким чином, відповідач вважає, що строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, позивачем пропущений.

Отже, з вищевикладених підстав відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Міхненко С.С. просять відмовити Коростенській окружній прокуратурі у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, в ході судового розгляду справи підтримав позицію ОСОБА_2 , вважає, що матеріалами справи не встановлено дій з боку відповідачів, які б давали правові підстави для задоволення позовних вимог Коростенської окружної прокуратури.

Представник відповідача Малинської міської ради Житомирської області Парфіненко М.М., який діє в інтересах органу місцевого самоврядування на підставі довіреності №7 від 12.01.2021 року, в судове засідання з`явився, висловив свою позицію щодо спору, який перебуває на розгляді суду та пояснив, що Федорівська сільська рада Малинського району Житомирської області, правонаступником якої є Малинська міська рада Житомирської області, при прийнятті рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 ОСОБА_1 , діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачені законом та відповідно до вимог чинного на період прийняття рішення законодавства. З даних підстав просив відмовити Коростенській окружній прокуратурі у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Коростенської окружної прокуратури з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Рішенням 8-ої сесії Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області 5-го скликання від 25.06.2007 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», прийнятому на підставі інформації сільського голови Давиденка Л.І. , актів обстеження земельних ділянок, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 та оренду ОСОБА_4 земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських будівель в установленому порядку (а.с.19).

Рішенням 15-ої сесії Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області 5-го скликання від 20.11.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», прийнятому на підставі інформації сільського голови Давиденка Л.І. , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га та передання у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господраських будівель і Рішенням 15-ої сесії Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області 5-го скликання від 20.11.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», прийнятому на підставі інформації сільського голови Давиденка Л.І. , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га та передання у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.18). по АДРЕСА_1 (а.с.18).

09.01.2008 року на ім`я ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №133720 (а.с.19). Згідно даного правовстановлюючого документу ОСОБА_1 став власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, площею 0,2500 га в с. Федорівка Малинського району Житомирської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на Право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01. Також даний документ виданий за підписами голови Федорівської сільської ради Давиденка Л.І. та начальника Відділу Держкомзему у Малинському районі Душка М.І. Згідно плану меж, визначеному Державним актом, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113, належна на праві власності ОСОБА_1 , межує з землями ОСОБА_4 , землями запасу Федорівської сільської ради та землями загального користування Федорівської сільської ради (проїзд).

Згідно Акту встановлення в натурі та узгодження меж земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 від 12.02.2008 року, підписаного начальником Відділу Держкомзему у Малинському районі Душком М.І., сільським головою Федорівської сільської ради Давиденком Л.І., представником ТОВ НВПБО «Будпластик» Приходько О.І., власником землі ОСОБА_1 та сусіднім землевласником/землекористувачем ОСОБА_4 , було проведено встановлення в натурі та узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Площа земельної ділянки - 0,25 га, в тому числі чагарники - 0,25 га. Суміжними землекористувачами по межах претензій не заявлено. Розміри ділянки показані на плані, що додається. Інженерних комунікацій, інших землекористувачів в межах земельної ділянки немає (а.с.24).

04.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С., зареєстрований в реєстрі за №2257 (а.с.26-28). Так, згідно умов даного договору, ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 приймає у власність належну ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0113. Цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно довідки, виданої відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Малинської РДА Житомирської області від 27.09.2012 року №107, на відчужуваній земельній ділянці будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд не розпочато (п.5 Договору).

Згідно з Витягом з Поземельної книги про земельну ділянку (ЖТ-182340006), виданого відділом Держкомзему у Малинському районі від 27.09.2012 року, № витягу ВТ-02012, обмежень (обтяжень) у використанні земельної ділянки не зареєстровано (п.6 Договору).

Продавець за договором ( ОСОБА_1 ) підтверджує, що, в тому числі, від покупця ( ОСОБА_2 ) не приховано обставин, які мають істотне значення.

Власник земельної ділянки ( ОСОБА_2 ) зобов`язаний, в тому числі, додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля.

Отже, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу 10.12.2012 року на ім`я ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №097956 (а.с.29-30). Згідно даного правовстановлюючого документу ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, площею 0,2500 га в с. Федорівка Малинського району Житомирської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на Право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02377. Також даний документ виданий за підписами голови Федорівської сільської ради Саміли О.А. та начальника Відділу Держкомзему у Малинському районі Душка М.І. Згідно плану меж, визначеному Державним актом, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113, належна на праві власності ОСОБА_2 , межує з землями ОСОБА_4 , землями запасу Федорівської сільської ради та землями загального користування Федорівської сільської ради (проїзд).

Згідно Акту встановлення в натурі та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 від 06.06.2013 року, підписаного виконавцем робіт представником ПП «ОК`ленд» ОСОБА_5 , власником землі ОСОБА_2 та сусіднім землевласником/землекористувачем ОСОБА_4 , було проведено встановлення в натурі та узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

07.08.2015 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження №0000562 за ч.1 ст.367 КК України за фактом того, що під час проведення перереєстрації земельної ділянки, площею 0,25 га в АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2012 року, невстановлені службові особи Управління Держземагенства у Малинському районі, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевірили відомості про фактичне місце розташування земельної ділянки, в результаті чого ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.42).

З листа Радомишльського міжрайонного управління водного господарства №02-111 від 21.04.2017 року вбачається, що проекти землеустрою щодо встановлення на місцевості (в натурі) меж прибережних захисних смуг та передача земельних ділянок водного фонду у користування чи власність в межах с. Федорівка управлінням не погоджувались (а.с.43).

Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення земельно-технічної експертизи №17935/17-41 від 30.11.2017 року, на вирішення експертизи були поставлені наступні питання:

1. Чи визначені межі прибережної захисної смуги ставка площею 1,3 га, що знаходиться поблизу земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Якщо так, то який їх розмір?

2. Чи порушені межі прибережної захисної смуги, ставка при виготовленні проекту землеустрою на отримання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ? Якщо так, то з чиєї вини та які конкретно межі не було дотримано?

3. Чи перебувають об`єкти нерухомого майна, збудовані на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , в межах прибережної смуги ставка?

Отже, по питанню №1 судовий експерт ОСОБА_6 дав наступний висновок: межі прибережної захисної смуги ставка площею 1,3 га, що знаходиться поблизу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_2 , проектом землеустрою та містобудівною документацією не визначені. При цьому ст.60 ЗК України та ст. 88 ВК України встановлені нормативні розміри прибережної захисної смуги для вказаного ставка - 25 м.

По питанню №2 надано наступний висновок: земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_2 частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_2 , згідно фактичних меж, які на міcцевості закріплені парканом на фундаменті, станом на 16.11.2017 року частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, які на місцевості закріплені парканами, не співпадають з межами цієї ділянки, які були визначені при розроблені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

По питанню №3 надано наступний висновок: станом на 16.11.2017 року нежитлові будівлі, побудовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_2 , частково розташовані в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Житловий будинок, який побудований на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113, розташований поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га (а.с.44-53).

29.11.2018 року держінспекторами з охорони навколишнього природного середовища Житомирської області Овчарук А.О. та Прохоренком Ю.А. було проведено обстеження земельних ділянок, які знаходяться поблизу прибережної захисної смуги водних об`єктів, у тому числі, р. Вирва в межах населеного пункту с. Федорівка, враховуючи і земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0113. Отже, за результатами обстеження земельних ділянок встановлено, що виходячи з ширини прибережної захисної смуги водного об`єкту, в тому числі р. Вирва в розрізі 25м по берегах, частина земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 частково розташована в прибережній захисній смузі водного об`єкту (ставу) та р. Вирва (а.с.57-58).

Ухвалою суду від 28.12.2020 року у зв`язку з тим, що Федорівська сільська рада була реорганізована в Федорівський старостинський округ Коростенського району Житомирської області, а в результаті адміністративно-територіальної реформи децентралізації Федорівський старостинський округ відноситься до територіальної громади м. Малина, відповідача по справі - Федорівську сільську раду Малинського району Житомирської області замінено на належного відповідача - Малинську міську раду Житомирської області (а.с.123).

23.02.2021 року з метою забезпечення розгляду цивільної справи №283/1714/20 Малинським районним судом Житомирської областівитребувано та оглянуто матеріали кримінального провадження №0000562 (а.с.197).

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами мають наступне правове регулювання.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них. Отже до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що південно-східна межа спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 фактично проходить по урізу води ставка, тобто є такою, що частково розташована в межах нормативних розрізів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Нежитлова будівля, яка побудована на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113 частково розташована в межах нормативних розрізів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України для ставків, площею менше 3 га, а житловий будинок - поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги. Разом з цим, прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони вздовж водного об`єкту.

Такі висновки суду, які базуються на результатах земельно-технічної експертизи, власник земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 та відповідач у справі ОСОБА_2 не оспорює та під сумнів не ставить.

Стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття земель водного фонду у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно ж до ч.4 статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством, - на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо (ч.4 ст. 59 ЗК України у редакції, станом на час прийняття оспорюваного в цій справі рішення Федорівської сільської ради).

Статтею 60 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення сільської ради передбачалося, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, в тому числі, для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Згідно ч. 1 ст. 85 ВК України, порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать і землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (ст. 83 ЗК України).

За положеннями ч.4 ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. При цьому відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної смуги.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, спірна земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113, яка передана ОСОБА_1 рішенням Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» від 20.11.2008 року, частково розташована в прибережній захисній смузі р. Вирва, у зв`язку з чим можна дійти висновку щодо незаконності такого рішення органу місцевого самоврядування. Отже, відповідач ОСОБА_1 незаконно отримав у приватну власність земельну ділянку, яку не мав права в подальшому відчужувати, а відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна за договором купівлі-продажу.

Також, суд враховує, що випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч.2 ст.59 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватися у власність замкнені природні водойми, загальною площею до 3 га. Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Отже оскаржуване рішення Федорівської сільської ради від 20.11.2008 року, саме по собі не може бути підставою вибуття земельної ділянки із власності держави, оскільки законодавство України обмежувало передання у приватну власність земель водного фонду випадком передання за рішенням уповноваженого органу тільки замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів), що в цьому випадку не мало місця. Вказане обмеження, визначене на момент виникнення спірних правовідносин у частині третій статті 83 і в частині другій статті 59 ЗК України, було доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання, з огляду на приписи ЦК України, - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула земельну ділянку водного фонду.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Разом з цим, норми законодавства жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до ЄКПЛ).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:

1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер;

2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями;

3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.

Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки, фактичні межі якої не співпадають з межами земельної ділянки, розробленою відповідно до проекту землеустрою та враховуючи часткове розташування нежитлових будівель, зведених ОСОБА_2 в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги.

Отже, таке використання земельної ділянки водного фонду, яке не сприятиме досягненню зазначених цілей, може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей.

З огляду на це закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (ч.2 ст. 59 ЗК України), а користування земельних ділянок у межах, зокрема, смуг відведення - переліком визначених цілей.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України). Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (ч.1 ст. 50 Конституції України).

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч.3 ст. 13, ч.7 ст. 41, ч.1 ст. 50 Конституції України, ч.3 ст. 1 ЗК України).

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані норми права, немає невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. У справі, яка розглядається, суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки водного фонду, спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні захисних смуг, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду, та їх передання у власність.

Заволодіння приватними особами ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, не погіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.

Земельна ділянка ОСОБА_2 межує зі ставком, межі землі і об`єкту водного фонду накладаються, тобто межі прибережної захисної смуги ставка порушуються. Таким чином, можна вважати доведеним факт накладення спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 на прибережну захисну смугу об`єкта водного фонду (ставка).

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги Коростенської окружної прокуратури, яка стосується визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 у власність ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги Коростенської окружної прокуратури, яка стосується визнання недійсним виданого 09.01.2008 року на ім`я ОСОБА_1 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №133720, суд зазначає наступне.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 свідоцтво про право власності на майно (аналогічно як і державний акт на право власності на землю) видається на підставі відповідного рішення уповноваженого органу. Отже підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не свідоцтво про право власності, яке лише посвідчує відповідне право та не має самостійного правового значення. Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки водного фонду можлива лише у випадку, визначеному у частині другій статті 59 ЗК України і який незастосовний у цій справі, ВП ВС вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта (або свідоцтва про право власності) не є необхідним (див. постанову від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц). Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду. А тому в її задоволенні слід відмовити.

Щодо позовної вимоги Коростенської окружної прокуратури, яка стосується витребування земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у розпорядження територіальної громади м. Малина, суд зазначає наступне.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України)

Згідно частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 206/6702/17 зазначено, що «Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17). За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц зроблено правовий висновок про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Суд відмічає, що позивач обрав неправильний спосіб судового захисту, оскільки спірна земельна ділянка може бути повернута лише за позовом власника про її витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України. Позов прокурора в інтересах Малинської міської ради не заявлено, а тому в цій частині також слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що позовні вимоги Коростенської окружної прокуратури визнано судом обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а відповідачем заявлено про сплив позовної давності, суд вважає за необхідне вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава, а не її конкретний орган. Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава в особі уповноваженого органу, у цьому спорі - з часу, коли власник довідався або міг довідатися про те, що спірна земельна ділянка протиправно вибула з його володіння у володіння іншої особи.

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

У ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що право власності держави на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з відання держави у приватну власність ОСОБА_1 , а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження земельної ділянки з ОСОБА_2 . Разом з цим, початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Звертаючись до суду із даним позовом прокурор не пропустив визначеного законом строку позовної давності з огляду на те, що про порушення вимог закону щодо надання спірної земельної ділянки дізнався в результаті розслідування кримінального провадження та після отримання висновку експерта від 30.11.2017 року, яким достовірно встановлено факт зайняття відповідачем прибережної захисної смуги.

Отже, у цій справі прокурор довів обставини, що вказують на поважність причин пропущення позовної давності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданого позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Платіжним дорученням №904 від 06.08.2020 року (а.с.1) підтверджується, що прокуратура Житомирської області сплатила судовий збір за подання даного позову до Малинського районного суду Житомирської області у розмірі 6306,00 грн., а саме: 2102,00 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, 2102,00 грн. - за вимогу немайнового характеру про визнання Державного акту недійсним та 2102,00 грн. - за вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та часткове задоволення позовних вимог у справі (на 1/3), то з відповідачів (Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) підлягають стягненню в дольовому порядку судові витрати у розмірі 2102,00 грн., тобто по 700,66 грн. з кожного.

Керуючись ст. 4,5,12,13,83,84,141,268,273,354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області від 20 листопада 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25га та передано у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути в дольовому порядку з Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Житомирської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 2102,00 грн. по 700,66 грн. з кожного.

Сторони мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2021 року.

Судд