Номер провадження: 22-ц/813/2147/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

17 червня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді: Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

при секретарі судового засідання Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права властосні на об`єкт нерухомості в порядку спадкування, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про: виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 ; припинення права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ; визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0252 га, кадастровий номер :27:007:0039 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с 1-61).

18 січня 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до Київського районного суду м. Одеси з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить: Виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 77/100 частки у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка в рівних частинах належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що складає 282,10 кв. м, та складається з приміщень: літ. «А»: 2-1 гостинна, 2-3 кабінет, 2-7 ванна кімната та басейн, погріб, «А1»: 2-2 кухня, 2-4 санвузол, 2-5 сауна, 2-6 коридор, 2-8 вітальня, 2-9 веранда, 2-10 житлова кімната, 2-11 житлова кімната, 2-12 коридор, 2-13 більярдна, «К» - сарай, «Л» - сарай, посилаючись на те, що з висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 232/2018 від 04 січня 2019 року, складений судовим експертом ОСОБА_7 , вбачається можливість виділення в окремий об`єкт нерухомості 1/2 частини домоволодіння, яке на даний час належить ОСОБА_3 , та є у спільній частковій власності з нами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Таким чином, даним висновком вбачається можливість виділу в окремий об`єкт і належної нам частки у праві власності на будинок (т.1, а.с 86-146).

18 січня 2019 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (суддя Салтан Л.В.) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на об`єкт нерухомості в порядку спадкування задоволено. Виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 . Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0252га, кадастровий номер :27:007:0039 за адресою: АДРЕСА_1 . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна задоволено. Виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 77/100 частки у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка в рівних частинах належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що складає 282,10 кв. м, та складається з приміщень: літ «А»: 2-1 гостинна, 2-3 кабінет, 2-7 ванна кімната та басейн, погріб, «А1»: 2-2 кухня, 2-4 санвузол, 2-5 сауна, 2-6 коридор, 2-8 вітальня, 2-9 веранда, 2-10 житлова кімната, 2-11 житлова кімната, 2-12 коридор, 2-13 більярдна, «К» - сарай, «Л» - сарай (т.1, а.с 225-230).

03 лютого 2020 року ОСОБА_1 (не є учасником по справі) засобами Укрпошти направив апеляційну скаргу до Київського районного суду м. Одеси на рішення від 18 січня 2020 року. Апелянт вважає вказане рішення необґрунтованим, таким, що порушує рівність сторін у процесі, та таким, що порушує принципи законності та обґрунтованості, оскільки було ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку апелянта, судом першої інстанції під час ухвалення рішення, були неправильно застосовані положення цивільного та сімейного законодавства, що призвело до формування передчасності висновків, та як наслідок, ухвалення рішення, що суперечить вимогам законності. Апелянт пояснює, що на час купівлі будинку, мати перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_8 . Згодом, саме 28.08.2001 року, шлюб було розірвано, при цьому жодних спроб поділу спільно нажитого майна членами подружжя не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. За твердженням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за життя, ОСОБА_8 було складено заповіт, яким він заповідав усе своє майно своїй доньці та рідній сестрі ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Відповідно дане рішення суду першої інстанції апелянт вважає такими, що порушує його право у частині можливості здійснення права на спадкування за законом. Крім того, апелянт зазначає, ситуація, що склалася, та положень застосовного законодавства України підштовхує до висновку про те, що ОСОБА_3 за договором дарування від 27.12.1991 року було набуте нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 з метою набуття права власності саме нею, а не спільним подружжям її з ОСОБА_8 . Про вказане може свідчити те, що ОСОБА_8 за життя не було заявлено вимог до поділу спільно нажитого майна у шлюбі. Зокрема, про це також свідчить те, що судом першої інстанції, не було поставлено питання щодо того, чи є за своєю природою правочин від 27.12.1991 року удаваним, чи було дійсно сплачено суми коштів на купівлю нерухомості. Також апелянт вважає, що при ухваленні рішення у справі було невмотивовано, узято за основу твердження позивача про надання коштів не дивлячись на те, що підтвердження про надання коштів для купівлі будинку стороною позивача не було надане. Судом першої інстанції було помилково визначено можливість здійснення особистих немайнових прав ОСОБА_8 його донькою та спадкоємницею ОСОБА_2 . Надавши можливість ОСОБА_2 реалізувати особисті немайнові права спадкодавця, що підлягають спадкуванню. ОСОБА_1 вважає, суд першої інстанції не взявши до уваги підстави, умови та причини порушення ОСОБА_2 строку на прийняття спадщини не вважав за потрібне дослідити необхідність залучити його у якості учасника справи, з урахуванням того, що за обставини, що склалися, може бути порушене його право на спадкування частини майна, належного за життя його батькові ОСОБА_8 . Апелянт просить скасувати повністю рішення Київського районного суду м. Одеси. Розглянути питання щодо його участі в справі у якості сторони. Дослідити укладення правочину, яким опосередкувався перехід між ОСОБА_9 ОСОБА_3 від 27.12.1991 року. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухомість за адресою АДРЕСА_1 . Визнати ОСОБА_1 особою, що має право на спадкування. Судові витрати покласти на відповідача. Також апелянт подає заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2020 року було відкрито провадження в справі. А ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року справа була призначена до розгляду.

04.02.2020 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому вона, посилаючись на фактичні обставини справи та життєві обставини відносин між нею та апелянтом, просить суд закрити апеляційне провадження в справі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що апелянт дійсно є її рідним сином та братом ОСОБА_2 та звертає увагу на те, що батько апелянта ОСОБА_8 склав заповіт щодо всього свого майна на ОСОБА_2 та одночасно позбавив апелянта права на спадкування.

22.07.2020 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_10 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому пояснив, що оскаржуване рішення не стосується прав та законних інтересів апелянта. Так, представник позивача просить суд закрити апеляційне провадження в справі.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Судові засідання в справі неодноразово відкладались, в тому числі в зв`язку з введенням карантинних обмежень на території України. В судовому засіданні адвокат Оксюта В.В. просив задовольнити клопотання про закриття апеляційного провадження у справі. Представник апелянта ОСОБА_11 просила задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку про закриття провадження в справі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) вказано, що: «суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Вирішуючи питання щодо розгляду по суті апеляційної скарги особи, яка не брала участі в справі, суд повинен встановити та перевірити всі обставини, які мають значення для справи та пересвідчитись в тому, що оскаржуваним судовим рішенням дійсно були вирішені питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.

За обставинами даної справи предметом первісних позовних вимог є виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 ; припинення права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ; визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0252 га, кадастровий номер :27:007:0039 за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт, звертаючись до суду з апеляційною скаргою посилається на те, що він є сином ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 . На думку апелянта, оскільки договір дарування спірного нерухомого майна ОСОБА_3 був прихованим договором купівлі-продажу, то це нерухоме майно є спільним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Відповідно, як зазначив апелянт, він як спадкоємець ОСОБА_8 може претендувати на частину спірного нерухомого майна.

ОСОБА_1 (апелянт) змінив прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », що вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься заповіт ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 09.02.2012 року об 11:00 год та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., відповідно до якого ОСОБА_8 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому та на що він за законом матиме право, він заповідає гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час її смерті ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Одночасно ОСОБА_8 зазначив, що позбавляє права на спадкування ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1, а.с. 156).

Тобто, ОСОБА_8 в своєму заповіті позбавив ОСОБА_17 права на спадкування.

02.10.2017 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. з заявою про прийняття спадщини після її батька ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 152).

15.03.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. були видані ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на заповітом (т. 1, а.с. 182, 217).

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Отже, спадкоємцем ОСОБА_2 була прийнята спадщина в повному обсязі, передбаченому заповітом, що за загальним правилом автоматично усуває інших спадкоємців від права на спадкування.

Враховуючи наведене апеляційний суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, та в зв`язку з чим, на його думку, оскаржуване рішення може порушувати його права та законні інтереси, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Обставини, які б свідчили про те, що апелянт має право на обов`язкову частку спадщини (ч. 1 ст. 1241 ЦК України), апелянтом не зазначались та відповідними доказами не підтверджувались.

Таким чином, оскільки оскаржуваним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2019 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційний суд закриває апеляційне провадження в справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. ст. 367, 373, 374, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права властосні на об`єкт нерухомості в порядку спадкування, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст ухвали складено 05 липня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

17.06.2021 року м. Одеса