Провадження № 2/932/270/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

15.10.2015 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 151863,78 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ 21,73 від 11.09.2015 року складає 3 300 000,00 грн.

До позовної заяви позивачем було додано заяву про забезпечення позову від 08.10.2015 року, в якій позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: нежиле приміщення, комора третьої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю « Крутогірний », що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення. Також, в даній заяві позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення; направити до відповідного органу реєстрації обтяжень заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам.

Крім того, у даній заяві про забезпечення позову позивач просить обмежити відповідачам у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань.

В обгрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову зазначено, що відповідачі на протязі тривалого часу не виконують взяті на себе зобов`язання, у банка відсутні підстави вважати, що ними будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором. Найчастіше за порушенням зобов`язань перед банком відбувається вчинення відповідачами всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного їм майна і коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно і кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобов`язань, як виїзд за межі України, що унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження, тому неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 21.10.2015 року зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2015 року відкрито провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Кудрявцевої Т.О. на довготривалому лікарняному у зв`язку із вагітністю та пологами на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2017 року, справу передано для розгляду судді ОСОБА_3

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року суддя ОСОБА_3 прийняла до свого провадження вищезазначену цивільну справу.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 з займаної посади на підставі рішення Вищої Ради Правосуддя від 12.03.2019 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.04.2019 року за № 54 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2019 року, справу передано для розгляду судді Женеску Е.В.

У зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 13.04.2020 року за № 159 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020 року, справу передано для розгляду судді ОСОБА_5

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_5 у відставку, на підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду від 02.12.2020 року за № 461 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 року, справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою від 04.12.2020 року справа прийнята суддею до провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримала вимоги заяви про забезпечення позову від 08.10.2015 року і, посилаючись на обставини, викладені в цій заяві, просила її задовольнити, при цьому пояснила, що з мережі інтернет ій відомо, що відповідачі періодично виїздять на відпочинок за кордон. .

В судовому засіданні представник відповідачів заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на її необгрунтованість, зазначив, зокрема, що позивач просить накласти арешт на іпотечне майно, яке і так перебуває в заставі за іпотечним договором.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вислухавши представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, п озов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпеченням позову по суті є обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У пункті 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 151863,78 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ 21,73 від 11.09.2015 року складає 3 300 000,00 грн., за кредитним договором № DNHLGB00000749 від 17.07.2007 року. В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що згідно вказаного кредитного договору банком було надано позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 603000,00 доларів США на термін до 17.07.2037 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Банк умови кредитного договору виконав, видав позичальнику кредитні кошти у зазначеному розмірі, проте в порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, в зв`язку з чим існує заборгованість по сплаті кредитних коштів та процентів.

В заяві про забезпечення позову в обгрунтування необхідності забезпечення позову у зазначений спосіб позивач посилається на те, що відповідачі на протязі тривалого часу не виконують взяті на себе зобов`язання, у банка відсутні підстави вважати, що ними будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором, відповідачі можуть здійснити всі можливі заходи щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного їм майна і коштів шляхом передачі третім особам права власності на майно і кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобов`язань, як виїзд за межі України, що унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження, тому неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. В даній заяві про забезпечення позову позивач посилається на положення ст.ст. 151-153 ЦПК України в редакції станом на 2015 рік.

До заяви про забезпечення позову, на підтвердження наявності у відповідачів права власності на вказане в заяві нерухоме майно, позивачем долучено «Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта» № 445206701 від 07.10.2015 року та № 45250600 від 07.10.2015 року відповідно.

Разом з цим, до заяви про забезпечення позову заявником не додано жодного доказу на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову у спосіб, зазначений позивачем, не надано доказів того, що на час розгляду даної заяви, а саме 15.06.2021 року, відповідач ОСОБА_1 є власником: нежилого приміщення, комора третьої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю « Крутогірний », що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , та квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ; а відповідач ОСОБА_2 є власником: нежилого приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 .

В клопотанні в судовому засіданні про забезпечення позову представник позивача, посилаючись на зміст заяви про забезпечення позову від 08.10.2015 року, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на вказане в заяві нерухоме майно, місцезнаходження якого вказано по адресам, які наразі перейменовані, що є загальновідомим фактом, а саме: відбулися зміни в найменуванні міста знаходження цього майна на м. Дніпро, найменування АДРЕСА_1 змінено на «АДРЕСА_4», найменування АДРЕСА_5 змінено на « АДРЕСА_3 ».

Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідачами наразі здійснюються будь-які дії, спрямовані на відчуження вказаного в заяві про забезпечення позову нерухомого майна; в заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування наявності фактичних обставин, зважаючи на предмет позову та зазначені у позові підстави, з якими позивач пов`язує застосування вказаних ним у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову.

Вказане позбавляє суд можливості пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність видів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, позовним вимогам. Крім того, у заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на належне відповідачам вищевказане нерухоме майно в межах суми стягнення, при цьому доказів вартості цього майна суду не надано.

В зв`язку з зазначеним, суд позбавлений можливості при розгляді даної заяви про забезпечення позову та при вирішенні питання про забезпечення позову здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, в заяві про забезпечення позову позивач, серед інших вимог, просить направити до відповідного органу реєстрації обтяжень заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме майно, що належить відповідачам, при цьому будь-яке обгрунтування цих вимог із посиланням на докази, в заяві відсутнє.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову до відповідачів шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення; направлення до відповідного органу реєстрації обтяжень заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам, задоволенню не підлягає.

Крім того, у даній заяві про забезпечення позову позивач просить обмежити відповідачам у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань. В якості правового обгрунтування цих вимог у заяві міститься посилання на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», п.22, п.24 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31.03.1995 року № 231 та ст.ст. 151-153 ЦПК України в редакції станом на 2015 рік.

Разом з цим, відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до положень ч.3 ст.3, ч.1, 2 ст. 441 ЦПК України, в редакції, яка діє на час розгляду даної заяви, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Згідно до ч.3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до ч.4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон, а не обмеження право виїзду за межі України.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, зважаючи на те, що дана справа наразі ще не розглянута судом по суті. Наявність же за твердження позивача у відповідачів лише самого кредитного зобов`язання перед банком не є виключною підставою для задоволення заяви позивача на звернення до суду з вимогами про їх обмеження у праві виїзду за кордон.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді обмеження права виїзду за кордон відповідачів може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, а також не надано доказів того, що відповідачі мають паспорта громадян України для виїзду за кордон і що вони намагатимуться покинути територію України з метою невиконання зобов`язань перед банком та в подальшому будуть ухилятися від виконання рішення суду.

Зважаючи на викладене, заява представника позивача в частині вимог про обмеження відповідачам у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань; заборони відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа; вжиття Адміністрації Державної прикордонної служби України заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 153, 260, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.О. Кудрявцева