Номер провадження: 22-ц/813/2471/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/20275/19

Провадження номер: 22-ц/813/2471/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- скаржник (боржник) ОСОБА_1 ,

- особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються - начальник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Собяніна Олена Вадимівна,

- заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Собяніної Олени Вадимівни, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання зняти арешт, за апеляційною скаргою адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Тополевої Ю.В. об 11 годині 41 хвилині 30 вересня 2020 року, повний текст ухвали складений 05 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із вищезазначеною скаргою на дії начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Собяніної Олени Вадимівни, в якій просить: 1) визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.07.2016 року в межах виконавчого провадження № ВП 51833716 неправомірними; 2) визнати дії начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо відмови у знятті арешту з майна боржника неправомірними; 3) зобов`язати начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови від 22.07.2016 року в межах виконавчого провадження № ВП 51833716.

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги скарги тим, що у провадженні Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № ВП 51833716, відкрите на підставі виконавчого листа № 1519/7949/2012, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 06 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк (, 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) грошових коштів у розмірі 4 976 грн. 34 коп.. На думку ОСОБА_1 відкриття виконавчого провадження мало протиправний характер, так як стягувачем було пропущений строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, який на час видачі виконавчого листа складав один рік. Строк пред`явлення виконавчого листа був встановлений до - 08.09.2014 року. Виконавче провадження було відкрито - 22.07.2016 року. Згідно відповіді виконуючого обов`язки начальника відділу ОСОБА_2 вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» вже зверталося раніше до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в 2014 році. За заявою стягувача раніше вже було відкрито виконавче провадження на виконання вказаного виконавчого листа № 44245001, яке було закінчено - 31 грудня 2014 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби та знищено згідно з пунктом 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням терміну його зберігання.

Постанову про відкриття виконавчого провадження № 51833716 ОСОБА_1 не отримувала рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Разом із цим, державним виконавцем Заліпаєвим Ю.В. в межах виконавчого провадження було винесено постанову від 22 липня 2016 року про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження. Таким чином, на думку ОСОБА_1 державним виконавцем було порушено порядок накладення арешту, встановлений Законом України «Про виконавче провадження». 17 травня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про винесення постанови про зняття арешту з майна. 28 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 отримав відповідь про відмову в знятті арешту з майна боржника з посиланням на неможливість здійснити зняття арешту з майна боржника в зв`язку із тим, що виконавче провадження вже закінчено згідно п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (а. с. 1 - 9).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги ОСОБА_1 на дії начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Собяніної Олени Вадимівни, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання зняти арешт.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що начальник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області діяв в межах своїх повноважень, із дотриманням вимог норм чинного законодавства щодо примусового виконання судових рішень.

Суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_1 невірно обраний спосіб захисту своїх інтересів в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а не на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку позовного провадження (а. с. 112 - 115).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Лашкевич Дмитро Володимирович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Собяніної Олени Вадимівни, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання зняти арешт.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області протиправно відкрив виконавче провадження, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа був пропущений (строк пред`явлення до 08.09.2014 року); 2) ОСОБА_1 не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження у справі; 3) державний виконавець не мав права вчиняти виконавчі дії у протиправно відкритому виконавчому провадженні, у тому числі виносити постанову про накладання арешту на майно боржника; 4) суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зняття арешту з майна особи, яка є саме стороною виконавчого провадження, можливе саме шляхом подання скарги на дії державного виконавця в порядку судового контролю, передбаченого нормами Розділу VII ЦПК України. Зняття арешту з майна шляхом подання цивільного або адміністративного позову передбаченого тільки для власника арештованого майна, який не є стороною виконавчого провадження, що зазначено в пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5; 5) поза увагою суду залишився той факт, що само пособі закриття виконавчого провадження не означає безумовну відсутність неврегульованих спірних питань у виконавчому проваджені і що боржник ОСОБА_1 (як сторона виконавчого провадження) у своїй скарзі оскаржувала також вчинення державним виконавцем дій щодо накладення арешту у незаконно відкритому провадженні, посилаючись на статтю 447 ЦПК України.

Апелянт зауважує, що закриття виконавчого провадження не може автоматично відмінити незаконність дій державного виконавця під час здійснення цього виконавчого провадження і не може автоматично позбавити скаржника, як сторону у виконавчому провадженні, права оскаржувати неправомірні дії державного виконавця шляхом подання скарги в порядку судового контролю, передбаченого нормами Розділу VII ЦПК України (а. с. 119 - 131).

2.7 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

Начальник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 та Акціонерне товариство «Дельта Банк» не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скарго адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2020 року (а.с. 138).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року цивільну справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 139).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року витребувано з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 51833716 (а. с. 153 - 156).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2021 року витребувано з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 51833716 (а. с. 166 - 168).

31 березня 2021 року на адресу суду від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 51833716 (а. с. 172 - 201).

У судовому засіданні адвокат Лашкевич Д.В., діючий від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав. Просив задовольнити її.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухав пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 ,підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

22 липня 2016 року державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Заліпаєвим Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51833716 з виконання виконавчого листа № 1519/7949/2012, виданого 06.03.2014 року, боржником в якому є - ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Дельта Банк».

22 липня 2016 року державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Заліпаєвим Ю.В. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

17 травня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про винесення постанови про зняття арешту з майна боржника (а. с. 17). В заяві порушено питання щодо винесення постанови про зняття арешту з майна ОСОБА_1 та припинення обтяження на все майно боржника.

04 листопада 2019 року начальником Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Собяніною О.В. надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , із якої вбачається, що виконавче провадження № 51833716 закінчено згідно п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із відсутністю у боржника майна. Тому, не уявляється можливим вирішити питання щодо припинення обтяжень, вжитих відносно майна ОСОБА_1 ..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті третьої Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на необхідність звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про протиправне відкриття виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом даної справи є тільки оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладання арешту. Отже, при розгляді даної справи та при ухваленні рішення, відповідно до вимог статті 264 ЦПК України, суд не може виходити за межі вимог скарги.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

ОСОБА_1 зазначає, що обтяження накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження, яке відкрито з порушенням норм діючого законодавства, та де вона була боржником.

Отже, підставою для скасування рішення чи виконавчої дії, у даному випадку арешту, є випадки, коли рішення чи виконавчі дії були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Отже, для встановлення неправомірності накладання арешту на майно боржника, необхідно встановити чи відповідають дії державної виконавця нормам закону,або вчинені з порушенням процедури, а також, в розрізі даної справи, необхідно встановити правомірність відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку діям начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області по накладенню арешту та по відмові у винесенні постанови про зняття арешту з майна боржника, вірно визначився, що суб`єкт оскарження діяв в межах своїх повноважень із дотриманням вимог норм чинного законодавства щодо примусового виконання судових рішень.

Скарга та апеляційна скарга містять в собі тільки посилання на неправомірність прийняття постанови про відкриття зазначено виконавчого провадження, але вимог про визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними не містять.

Доводи апелянта, що закриття виконавчого провадження не може автоматично відмінити незаконність дій державного виконавця під час здійснення цього виконавчого провадження і не може автоматично позбавити скаржника, як сторону у виконавчому провадженні, права оскаржувати неправомірні дії державного виконавця шляхом подання скарги в порядку судового контролю, передбаченого нормами Розділу VII ЦПК України, заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З огляду на те, що скаржник ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме - оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо неправильно обраного заявником способу захисту своїх інтересів в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а не на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку позовного провадження. у зв`язку з вказаним необхідно виключити з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання суду на необхідність звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково. Тільки в частині виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання суду на необхідність звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, за вищевикладеного обґрунтування.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції обґрунтування суду про не доведеність порушення прав балансоутримувача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання суду на необхідність звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

В решті ухвалу необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2020 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини посилання суду на необхідність звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

В решті ухвалу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 липня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе