Справа № 304/752/21 Провадження № 2/304/291/2021
У Х В А Л А

22 червня 2021 рокум. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович та приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 717, вчинений 05 лютого 2021 року Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості у розмірі 12 556,36 грн.

В якості забезпечення вказаного позову позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 717 від 05 лютого 2021 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з нього як боржника на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості у розмірі 12 556,36 грн.

Розглянувши матеріали позову та оцінивши їх в сукупності, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення з таких підстав.

Положеннями частин 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Перелік видів забезпечення позову визначено в ст. 150 ЦПК України, серед яких процесуальний закон передбачає зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Матеріали позовної заяви свідчать про те, що предметом спору, з приводу якого виник спір є виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість у розмірі 12 556,36 грн.

Так, на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 червня 2021 року, в межах виконавчого провадження ВП №64964943 щодо примусового виконання Виконавчого напису № 717, виданого 05 лютого 2021 року, стягнуто з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість у розмірі 12 556,36 грн, а разом з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 15 081,99 грн.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини суддя виходить з того, що відповідно до частин першої та другої ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Також суддя враховує, що відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання у право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Вищевказані фактичні дані по справі на предмет їх відповідності зазначеним перед цим нормам процесуального закону дають судді підстави для висновку про доцільність забезпечення позову, шляхом заборони здійснення будь яких дій на виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий оскаржується боржником у судовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, враховуючи предмет позову, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявника, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, суддя вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-153, 258-260 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (, місцезнаходження: 03150 м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд 7), де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (місцезнаходження: 76014 м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця Євгена, 433, кім. 28-29) та приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович (місцезнаходження: 90400 Закарпатська область Хустський район м. Хуст, вул. Карпатської Січі, 40, каб 13-14), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису №717, вчиненого 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, у виконавчому провадженні № 64964943, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Романа Михайловича.

Копію ухвали судді для негайного виконання надіслати приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Роман Роману Михайловичу, а також ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ДПРЧ-1 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання правила ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: Чепурнов В. О.