Справа № 219/1914/20
Провадження № 2/219/184/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2021 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та розподілу майна, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2020 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позову вказує, що 05.06.1996 року вона, ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . В період шлюбу, вона з відповідачем за спільні гроші придбали рухоме майно, а саме автомобіль Хундай Соната, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік. Зазначений автомобіль був придбаний сторонами на вторинному ринку, реєстраційні документи були оформлені на ім`я її чоловіка, також на державний облік в органах МРЕВ був поставлений також на ім`я її чоловіка. Зазначає, що в даний час шлюб між існує лише формально, спільне господарство не ведеться, проте відповідач одноосібно користується спірним спільним майном - автомобілем Хундай Соната , і не бажає передавати їй його, а ні в користування, а ні у власність чи в користування і розпорядження, не бажає їй виплатити половину вартості спірного майна, використовує спірний автомобіль для своїх особистих потреб. Правовстановлюючі документи на спірний автомобіль знаходяться у відповідача, що позбавляє можливості позивача долучити їх копії до матеріалів справи. Вважає, що в силу положень Сімейного кодексу України автомобіль Хундай Соната, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік, який був придбаний подружжям у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловіку і дружині на праві спільної сумісної власності. На підставі ст. 70 СК України у разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка і дружини є рівними. У ст. 71 СК України зазначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Вказує, що під час підготовки позовної заяви, було виявлено факт відчуження спірного автомобіля через Територіальний сервісний центр № 1442 МВС України. На звернення за підтвердженням чи спростуванням цього факту було отримано відмову. Так як спірний автомобіль Хундай Соната, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік, був придбаний в період шлюбу, то відповідно до норм сімейного та цивільного законодавства це майно належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Після придбання і на час продажу спірного автомобіля Хундай Соната, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік, позивачка була його співвласником, а тому для укладення договору купівлі-продажу (який виходить за межі дрібного побутового, а є договором цінного майна) автомобіля, була потрібна на те згода співвласника, яку вона не давала. У зв`язку з тією обставиною, що сторони не дійшли згоди про добровільний поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, вона змушена захищати свої права та інтереси в судовому порядку.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.03.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання.

28.07.2020 року позивач своєю заявою уточнила позовні вимоги, та просила суд, крім раніше вказаних вимог, оскільки ОСОБА_4 переоформив право власності за договором купівлі -продажу на спірний автомобіль, визнати договір купівлі - продажу автомобіля Хундай Соната, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік, укладений 05.11.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , - недійсним.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.07.2020 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту на автомобіль HYUNDAI SONATA, 2010 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 (колишній НОМЕР_1 ), зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши його відчуження до прийняття рішення по вказаній цивільній справі. У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Також, ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.07.2020 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

06.08.2020 представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 26.05.2020 та копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.11.2019 та врахування їх при ухваленні рішення (арк.с.83). Доказом відправлення копії даних документів є квитанція № 2872 (арк.с.82).

В судовому засіданні 16.12.2020 ОСОБА_5 просив відкласти судове засідання для надання йому можливості звернутися за правовою допомогою.

В судовому засіданні 11.01.2021 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 адвокат Гуревич Р.Г. з`ясовував чи не бажає позивач змінити процесуальний статус ОСОБА_5 . Представник позивача ОСОБА_1 наполягав на позовних вимогах та не заперечував щодо залучення ОСОБА_5 саме у якості третьої особи.

Згідно останньої уточненої позовної заяви від 22.01.2021 (арк.с.163-166) позивач ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_1 просить суд:

1)визнати договір купівлі - продажу автомобіля Хундай Соната, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік, укладений 05.11.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладений у Територіальному сервісному центрі № 1442 МВС України 05.11.2019 - недійсним;

2)визнати таким, що рухоме майно - автомобіль Хундай Соната, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

3)визнати право власності на 1/2 частину автомобіля Хундай Соната, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий металік за ОСОБА_3 та залишити право власності на 1/2 на той же автомобіль за ОСОБА_4 ;

4)стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості спірного автомобіля в сумі 127093,75 грн. та понесені витрати при розгляді цього позову.

Після підтвердження оплати судового збору за цією уточненою позовною заявою, останню було прийнято до розгляду та оголошено в судовому засіданні 25.02.2021 (арк.с.172,178).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

07.06.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 (вх. № ЕП 5376), в якій вона зазначила про те, що з ОСОБА_4 вона познайомилася у жовтні 1986 року. На той час вона була у шлюбі з ОСОБА_7 з яким вона одружилась у 1973 році в м. Харків. На той час в УРСР державною мовою була російська і прізвище писалося як « ОСОБА_3 ». Коли почали переводити на українську, то в різних документах це прізвище переводили по різному: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 . Вона в той час не звернула увагу, бо державною все ще була і російська мова. В 1993 році вони почали спільне життя з ОСОБА_4 в цивільному шлюбі. За три роки, працюючи разом, вони заробили на новий автомобіль ВАЗ 2106 «Лада», який в той час ОСОБА_4 дуже мріяв придбати. За автомобілем треба було їхати до Угорщини. Перед поїздкою, вони вирішили зареєструвати шлюб і ОСОБА_4 відразу подарував їй половину дома, який належав йому. Шлюб вони зареєстрували без зміни прізвища, бо йому хотілося якнайшвидше придбати автомобіль, а на обмін паспорту треба був час. По приїзду, вони вирішили взяти спільне прізвище, бо багато подорожували і так було зручніше. Тому вони знову звернулись до РАГСу, де їм було видано свідоцтво про одруження, в якому її прізвище було змінене на « ОСОБА_3 ». На підставі нього отримано паспорт і потім ще 2 рази закордонні паспорти. У трудовій книжці теж було змінено прізвище на « ОСОБА_3 » і цей документ був прийнятий при оформленні пенсії (а.с.200).

Представник відповідача - адвокат Гуревич М.Г. заперечував проти позовних вимог, у задоволенні вимог просив відмовити в повному обсязі. Вказував, що позов подано особою, яка ніколи не була дружиною відповідача, а позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним стосуються особи, яка залучена в якості третьої особи - ОСОБА_5 . В судовому засіданні 25.02.2021 заявив, що позивач надає сфальсифікований документ, а саме свідоцтво про одруження, яке видано 2001 року, та просив витребувати у позивача оригінали документів. Вказував, що ОСОБА_4 реєстрував шлюб з ОСОБА_3 , а тому в суді перебувала справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а не із ОСОБА_3 .

На запит суду від 26.02.2021 з Бахмутського МВ ДРАЦС надійшов Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (номер витягу 5 від 02.03.2021) (арк. с. 187-188).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Кожна сторона, відповідно вимог ч. 3, 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 21 СК України).

В обгрунтування позовних вимог позивач надала Свідоцтво про одруження серія НОМЕР_5 , із зазначенням «повторно» виданого 11.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції Донецької області, та наполягає, що 05.06.1996 року вона, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружилася з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та після одруження прізвище дружини є « ОСОБА_3 » (а.с.6).

Разом з тим, з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису за № 6, сформованого 26.05.2020 року Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), наданого представником відповідача - адвокатом Гуревичем М.Г., вбачається, що за параметром запиту реєстраційний номер актового запису 2 актовий запис про реєстрацію шлюбу, зареєстровано у Реєстрі 27.01.2015, номер актового запису 17 від 05.06.1996 зареєстровано шлюб між нареченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та нареченою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала (а.с.84-85).

Свідоцтво серія НОМЕР_6 видано повторно 12.02.2020, свідоцтво серія НОМЕР_7 видано 17.01.2020 повторно, свідоцтво серія НОМЕР_8 видане 05.06.1996 внесено до Реєстру 27.01.2015 (арк.с.85). Також у цьому Повному витягу зазначається, що Свідоцтво серія та номер НОМЕР_5 видано 11.01.2001 року не є повторним, що суперечить копії Свідоцтва про одруження, наданій представником позивача ОСОБА_1 до позовної заяви (арк.с.6), на свідоцтві міститься штамп «повторно».

Суду також було надано копію трудової книжки серія НОМЕР_9 , яка була заповнена 21.07.1976 року російською та видана на прізвище « ОСОБА_3 », дата народження - « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В подальшому прізвище « ОСОБА_3 » було закреслено та виправлене на « ОСОБА_3 », про що зроблено запис: «Фамилия изменена на Захарчук на основании свидетельства о браке НОМЕР_5 от 11.01.2001 г» (а.с.202).

Згідно з копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5 , виданого повторно 11.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції Донецької області, 05.06.1996 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », актовий запис №171 (а.с.203).

У 1976 році позивач закінчила навчальний заклад - Харківський електротехнікум зв`язку, про що їй було видано диплом з відзнакою НОМЕР_10 , диплом було видано ОСОБА_3 в тому, що вона в 1972 році вступила до Харківського електротехнікуму зв`язку і в 1976 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності «Автоматичний електричний зв`язок». Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 22.04.1976 року ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію техніка електрозв`язку. Вказаний диплом також заповнено російською, де зазначено, що диплом виданий « ОСОБА_3 » (а.с.204).

В паспорті громадянина України серія НОМЕР_11 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Артемівськ Донецької області, на сторінці 10 в графі сімейний стан, мається відмітка про те, що 05.06.1996 року Артеімвським міським РАГСом зареєстровано шлюб з ОСОБА_4 , 1962 року народження (а.с.205-206). Однак, за даними Повного витягу ДРАЦС прізвище нареченої після одруження залишилося ОСОБА_3 , не змінювалося на ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_12 , виданого 14.04.1973 року Дзержинським районним бюро РАЦС м.Харків, яке заповнено російською, зазначено: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, 14 апреля 1973 года заключили брак, после заключения брака присвоены фамилии: мужу - ОСОБА_3 , жене - ОСОБА_3 (а.с.207).

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3, виданого 05.02.2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на запит ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14 квітня 1973 року уклала шлюб з ОСОБА_7 , який було зареєстровано 14 квітня 1973 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, номер актвого запису 274, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ». 25 грудня 1992 року Артемівським міським відділом ЗАЦС Донецької області, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано, номер актового запису 767 (а.с.208-209).

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3, виданий 05.02.2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), був перекладений на російську центром професійного перекладу перекладачем Борисовою Н.В., відповідно до якого « ОСОБА_3 , 07 ноября 1955 г., 14 апреля 1973 года зарегистрировала брак с ОСОБА_7 , после регистрации брака фамилия жены «Лебёдкина». 25 декабря 1992 года указанный брак расторгнут (а.с.210-211).

Представник позивача не заявляв будь-яких клопотань щодо встановлення підстав видачі Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 і чому саме на ньому проставлено штамп «повторно» із зазначенням зміни прізвища на « ОСОБА_3 » та на підставі яких документів видано паспорт серії НОМЕР_11 .

Представником позивача також не подавалися заяви про встановлення факту належності документів ОСОБА_3 .

Згідно з договором купівлі - продажу 1442/2019/1754138 від 05.11.2019 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 автомобіль HYUNDAI SONATA, 2010 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , номерний знак колишній НОМЕР_1 , за домовленістю сторін вартість автомобіля складає 254 187,50 грн (а.с.86).

Згідно з інформацією, наданою Територіальним сервісним центром № 1442 30.06.2020 року на запит суду, відповідно до інформаційних ресурсів Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС) Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - НАІС СДР ТЗ), транспортний засіб HYUNDAI SONATA, 2010 р. в., колір - сірий, кузов НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , 11.01.2013 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , дата народження якого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05.11.2019 року зазначений вище транспортний засіб був перереєстрований на іншу особу - ОСОБА_5 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 та виданий номерний знак - НОМЕР_4 .

Таким чином, відповідно до НАІС СДР ТЗ, станом на 19.06.2020 року транспортний засіб HYUNDAI SONATA, 2010 р. в., колір - сірий, кузов НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований на ОСОБА_5 (а.с.49).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приписи статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Судом встановлено, що 11.01.2013 року спірний автомобіль марки HYUNDAI SONATA, 2010 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , номерний знак колишній НОМЕР_1 , був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.49).

Згідно з договором купівлі - продажу 1442/2019/1754138 від 05.11.2019 року, ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 автомобіль HYUNDAI SONATA, 2010 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , номерний знак колишній НОМЕР_1 , за домовленістю сторін вартість автомобіля складає 254 187,50 грн (а.с.86).

Позивачем ставляться вимоги про визнання договору купівлі продажу автомобіля HYUNDAI SONATA недійсними.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу суд виходить з такого.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, від 22 червня 2017 року у справі № 201/14163/13-ц, від 05 липня 2017 року у справі № 552/4405/14-ц, від 16 серпня 2017 року у справі № 2608/12111/12 зроблено висновок, що: «укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя». Тобто Верховним Судом України було застосовано принцип добросовісності при розгляді спору про недійсність договору, укладеного одним із співвласників.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Це проявляється в тому, що учасники цивільних правовідносин, як правило, самостійно ініціюють застосування норм про недійсність договору та її правових наслідків. Недійсність договору відображається (чи може відобразитися) на правах та інтересах інших учасників цивільних правовідносин, а тому повинні існувати певні правові підстави і наслідки недійсності, у тому числі для «дотичних» до неї учасників цивільних правовідносин. Саме тому для тих ситуацій, коли один із співвласників оспорює договір вчинений іншим співвласником, і це може відобразитися на правах та інтересах інших осіб, має враховуватися добросовісність як загальна засада цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Втім, автомобіль відповідачем продано 05.11.2019, оцінку транспортного засобу на предмет його дійсної вартості на час розгляду справи не проводилась, з таким клопотанням а ні позивач, а ні відповідач не зверталися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільність їх визнання.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив про необхідність надання позивачем оригіналів документів, з яких вбачатиметься, що вона є ОСОБА_3 і саме вона дружина ОСОБА_4 , оскільки вважав, що Свідоцтво про одруження, надане в копії до позову, є сфальшованим документом.

Згідно ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З урахуванням викладеного вище, ненаданням оригіналу Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 11 січня 2001 року, на підставі якого видано паспорт на ім`я ОСОБА_3 , в якому зокрема вказується, що шлюб укладено 05.06.1996 з ОСОБА_4 , 1962 р., суд ставить під сумнів відповідність даної копії оригіналу документа та обставинам укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На переконання суду, позов є передчасним, оскільки позивачем не встановлено факту належності документів ОСОБА_3 та не заявлялося клопотання про виклик у судове засідання працівника ДРАЦС, не витребовувалися паперові документи щодо видачі вказаного свідоцтва.

На час розгляду справи представник відповідача спростував, що ОСОБА_3 (позивач) є дружиною ОСОБА_4 . За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 57-71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 81, 141, 142, 229, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та розподілу майна - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення підготовлено та підписано суддею 13.07.2021.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 , паспорт серія НОМЕР_11 , виданий 17.01.2001 Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_14 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.В. Шевченко

13.07.2021