ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4270/18
Провадження № 2/210/62/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" червня 2021 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Ступак С.В.,

за участі:

секретарів судового засідання Драгунової Я.М., Доценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі об`єднані цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2018 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань (справа №210/1418/18 провадження №2/210/1097/18).

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 , 04 червня 1988 року уклала шлюб зі ОСОБА_2 (далі відповідач), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (копія додається).

Зазначений шлюб розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2013 року (копія рішення додається).

В період шлюбу (фактичного підтримання шлюбних відносин) вони з відповідачем проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 22 березня 2017 року по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (копія рішення додається) визнано відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 (адреса, за якою вони проживали сім`єю і за якою вона проживає по сьогоднішній день). З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що відповідач не проживає за вказаною адресою з 2011 року. Цим же судовим рішенням підтверджується і та обставина, що до 2011 року вони з відповідачем проживали разом. Тобто, судовим рішенням встановлено, що відповідач не проживає зі нею, і відповідно вони не підтримують шлюбних відносин з 2011 року.

В період шлюбу нею з відповідачем було придбано у власність нерухоме майно, а саме комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року (копія додається) та інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно (копія додається).

Дане нерухоме майно є об`єктом її з відповідачем спільної сумісної власності у розумінні положень ст.60 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з спільним майном.

Ст.319 Цивільного кодексу України передбачає, що власність зобов`язує.

Починаючи з моменту фактичного припинення з відповідачем шлюбних відносин, всі витрати, що пов`язанні з утриманням їхнього спільного зазначеного вище нерухомого майна вона несла особисто без участі відповідача.

Так, починаючи з 2011 року, вона самостійно без участі відповідача здійснювала оплату витрат за оренду землі, на якій розташовано нерухоме майно, на загальну суму 228 742,48 грн., витрати на водопостачання на загальну суму 6 179,48 грн., витрати на електроенергію на загальну суму 130 548,00 грн., а всього 365 469,96 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (копії додаються). Всіма зазначеними послугами відповідач користувався, оскільки використовував дане нерухоме майно для свого фактичного проживання, що підтверджується відповідним актом від 01 грудня 2017 року (копія додається).

Отже, ОСОБА_1 самостійно виконувала ті зобов`язання, які мала б виконувати разом з відповідачем.

Враховуючи, що предмет зобов`язання у даному випадку є неподільним, у відповідності до ст.541 Цивільного кодексу України, у неї з відповідачем виникає солідарний обов`язок за зобов`язаннями, пов`язаними з утриманням спільного майна.

Відповідно до ч.4 ст.543 Цивільного кодексу України, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно ст.544 Цивільного кодексу України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Отже, має право вимагати від відповідача сплати ним на її користь Ѕ частки понесених нею витрат на утримання їхньої спільної власності. Розмір такої частки складає 182 734,98 грн. (365 469,96 : 2 = 182 734,98).

З періоду спільного проживання з відповідачем однією сім`єю і по даний час ОСОБА_1 являється фізичною особою підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (копія додається). Фактично ж під час шлюбу вони здійснювали підприємницьку діяльність разом в інтересах сім`ї. Із зазначеного витягу вбачається, що видом підприємницької діяльності зареєстровано технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів. В ході здійснення підприємницької діяльності вони використовували різного роду обладнання та матеріали. У 2010 році вони разом придбали у громадянина ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності автомобільні масла Енеос на загальну суму 59 119,00 грн., однак оплату даного товару не здійснили, а домовились про відстрочку платежу. Оплату ОСОБА_1 здійснила 05 липня 2017 року самостійно, за власні кошти, оскільки на той час вони з відповідачем в шлюбі вже не перебували та спільного господарства не вели, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 (копія додається). У зв`язку із зазначеним, так як ОСОБА_1 сама виконала наше з відповідачем спільне зобов`язання, відповідач повинен сплатити на її користь Ѕ частку від такого зобов`язання, а саме 29 559,50 грн. (59 119,00 : 2 = 29 559,50).

При поданні нею позовної заяви понесла судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2 122,95 грн. Понесення інших судових витрат, не очікує. У зв`язку з чим, просила суд стягнути зі ОСОБА_2 на мою, ОСОБА_1 , користь суму грошових коштів у розмірі 212 294,48 грн. в якості компенсації за понесені нию витрати на утримання нашого спільного нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 05.05.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого провадження 30.05.2018 року.

14 листопада 2018 року від відповідача по даній справі ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 05 травня 2018 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до нього ОСОБА_2 «Про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань».

Звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою до нього ОСОБА_2 «Про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань» ґрунтується на рішенні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року та постанові апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року по справі № 210/6683/14-ц, якими майно, придбане ним та колишньою дружиною в шлюбі, було визнано спільною сумісною власністю подружжя та визначено рівними по 14 кожному частки у спільній сумісній власності подружжя.

Але ж потрібно взяти до уваги наступне, ОСОБА_1 не визнає рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року, якими за ним ОСОБА_2 визнано право на 14 частину нерухомого майна - комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстр. №9126393, № запису 110 в книзі 2додН-183 та право на 14 частину автомобіля марки Daihatsu Terios М/Т.

З самого початку розгляду справи № 210/6683/14-ц в суді першої інстанції ОСОБА_1 не визнавала за ним права на спірне майно, а тому звернулась до апеляційного суду та суду касаційної інстанції, зі скаргами на вказане рішення.

В своїй апеляційній скарзі на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 більш чітко визначила своє відношення до його права на автомобіль та нерухоме майно.

При цьому ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що комплекс, розташований в АДРЕСА_2 та автомобіль Daihatsu Terios було придбано ними в шлюбі, за спільні кошти та їх вартість сплачувалась за рахунок спільно праці.

Як суд першої, так і суд апеляційної інстанції врахував, що шлюбні відносини та спільні інтереси, навіть якщо це спільні інтереси колишнього подружжя, пов`язані з створенням майбутнього для наших двох дітей, не припинились з штампом в паспорті.

Між ним і колишньою дружиною ОСОБА_1 дійсно виникла напруженість в стосунках, і незаперечним є той факт що він прийняв, на його думку, єдине правильне рішення мешкати за місцем здійснення підприємницької діяльності.

Постійне знаходження за місцем розташування спірного майна сприяло не лише збереженню цього майна, вони мали можливість контролювати бізнес, який створювався разом з ОСОБА_4 , багато років.

Суд повинен розуміти, що комплекс, розташований в АДРЕСА_2 з самого початку використовувався як станція технічного обслуговування транспортних засобів та вони з дружиною займались оптово-роздрібною торгівлею запасними частинами для автомобілів різних марок на ринках міста.

Близько 14 років вони разом з колишньою дружиною здійснювали торгівлю з 20-ти торгівельних місць, з використанням 20 найманих працівників, та прийшли до того, що крім продажу запчастин та мастила, необхідно ( та вкрай вигідно ) ще надавати послуги з ремонту та обслуговуванню ТЗ.

Їх сімейні стосунки не витримали кризи, але ж кожен із них усвідомлював, що заради двох дітей ми повинні продовжити власну справу. Також вони розуміли, що у їхньому з ОСОБА_4 віці змінювати напрямок діяльності не доречно, вони повинні були продовжувати розпочату справу.

Не зважаючи на примхи долі вони повинні зберегти добре ставлення один до одного, та не повинні вирішувати власні матеріальні проблеми, за рахунок один одного. Копії платіжних документів дійсно складені від імені ОСОБА_4 і це цілком доречно, тому що всі договори укладені саме з його колишньою дружиною.

Жодна квитанція не могла містити його прізвище як платника, тому що банк не вкаже платником іншу особу, ніж його колишню дружину, але ж цим не потрібно зловживати.

З метою оплати всіх зобов`язань, які виникали у них з колишньою дружиною вони продали всі запасні частини для автомобілів, які перестали використовувати: компресори та зварювальне обладнання; насоси та інше обладнання для заміни технічних рідин; прибори для заміни мастил; складське обладнання; стаціонарні комп`ютери; ноутбуки та принтери; складське обладнання та стелажі.

Ці обставини були вже досліджені як судом першої так і апеляційної інстанції і встановлено, що всі їх спільні надбання витрачались на користь сім`ї ( навіть якщо шлюбно-сімейні стосунки припинені).

Великі кошти вони мали можливість вручить від продажу автомобілів, тому вимушено пішли і на цей крок та продали три автомобіля, а саме мікроавтобус Тойота Мастер АСЕ; мікроавтобус ОСОБА_5 ; автомобіль класу Люкс Тойота Кроун.

Суди встановили факт придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного бізнесу, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясував час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, а саме тому задовольнив його позовні вимоги.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань є вкрай суперечливими і на його думку їх суд може розглянути лише після прийняття рішення Касаційним цивільним судом по справі №210/6683/14-ц.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 , правом на подання заперечення на відзив, не скористались.

У судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_7 було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку із розглядом Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 щодо оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року про поділ майна подружжя, яким задоволено позов ОСОБА_2 та визначено частки у спільному майні подружжя.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.11.2018 року за участю представника позивача ОСОБА_6 та представника відповідача ОСОБА_8 , клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про зупинення провадження у даній справі, залишено без задоволення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.11.2018 року за участю представника позивача ОСОБА_6 та представника відповідача ОСОБА_8 , закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів від Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області відомості про доходи, отримані ОСОБА_1 за період з 2011 року по 2018 рік.

Крім того, 31 липня 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі (справа №210/4270/18 провадження №2/210/1883/18).

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона, ОСОБА_1 (далі позивач), 04 червня 1988 року уклала шлюб зі ОСОБА_2 (далі відповідач), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (копія додається).

Зазначений шлюб розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2013 року (копія рішення додається).

В період шлюбу (фактичного підтримання шлюбних відносин) позивач з відповідачем проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 22 березня 2017 року (копія рішення додається) визнано відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 (адреса, за якою позивач з відповідачем проживали сім`єю і за якою позивач проживаю по сьогоднішній день). З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що відповідач не проживає за вказаною адресою з 2011 року. Цим же судовим рішенням підтверджується і та обставина, що до 2011 року позивач з відповідачем проживали разом. Тобто, судовим рішенням встановлено, що відповідач не проживає з позивачем, і відповідно вони не підтримують шлюбних відносин з 2011 року.

Під час шлюбу було придбано та зареєстровано на ім`я позивача нерухоме майно комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (копія договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року додається), а також рухоме майно автомобіль марки Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу додається).

Ст.60 Сімейного кодексу України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Щодо набуття у власність нерухомого майна, тобто комплексу, позивач вважає за необхідне зазначити наступне. Дане нерухоме майно було придбано позивачем за рахунок грошових коштів, отриманих в кредит у АКІБ «Укрсиббанк», що підтверджується кредитним договором №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та додатковою угодою до нього на суму кредиту 87 150,00 доларів США (копія договору додається). Із договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року вбачається, що майно купується з оплатою в два етапи протягом одного дня 18 жовтня 2005 року 107 312,50 грн. до моменту підписання договору купівлі-продажу та 321 937,50 грн. того ж дня, але після підписання. Такий порядок обумовлений тим, що банк, уклавши у той же день з позивачем кредитний договір, здійснив фактичну видачу кредитних коштів двома траншами, один (менший) для здійснення передплати при підписання договору купівлі-продажу, і другий (більший) для повної оплати за нерухоме майно лише після того, як переконався у цільовому використанні першого траншу. Отже, джерелом походження грошових коштів на придбання нерухомого майна є кредит.

Факт придбання нерухомого майна за рахунок кредитних коштів створив для позивача зобов`язання щодо повернення таких коштів на визначених кредитним договором умовах. Враховуючи те, що своїх особистих чи спільних з відповідачем грошових коштів фактично на купівлю нерухомого майна позивач і відповідач не витрачали і не мали їх у власності, тобто спільною працею за час перебування у шлюбі не заробили, обґрунтованим буде висновок про те, що оплата придбаного у власність нерухомого майна фактично здійснювалась шляхом внесення платежів в рахунок погашення кредиту. Повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитом позивач здійснювала як до моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем (до 2011 року), так і після припинення шлюбних відносин (з початку 2011 року). З початку 2011 року (з моменту припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем) позивачем було сплачено в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року загальну суму грошових коштів у розмірі 79 718,87 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями (копії додаються).

Щодо набуття у власність рухомого майна, тобто автомобіля, позивач вважає за необхідне зазначити наступне. Дане рухоме майно було придбано позивачем за рахунок грошових коштів, отриманих в кредит у АКІБ «Укрсиббанк», що підтверджується кредитним договором № 0 від 03 вересня 2008 року на суму кредиту 23 644,07 доларів США (копія договору додається). Із рахунку № 019 від 14 серпня 2008 року (копія додається) вбачається, що вартість автомобіля складає 124 000,00 грн.

Факт придбання рухомого майна (автомобіля) за рахунок кредитних коштів створив для позивача зобов`язання щодо повернення таких коштів на визначених кредитним договором умовах. Враховуючи те, що своїх особистих чи спільних з відповідачем грошових коштів фактично на купівлю автомобіля майна позивач і відповідач не витрачали і не мали їх у власності, тобто спільною працею за час перебування у шлюбі не заробили, обґрунтованим буде висновок про те, що оплата придбаного у власність автомобіля фактично здійснювалась шляхом внесення платежів в рахунок погашення кредиту. Повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитом позивач здійснювала як до моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем (до 2011 року), так і після припинення шлюбних відносин (з початку 2011 року). З початку 2011 року (з моменту припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем) позивачем було сплачено в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №0 від 03 вересня 2008 року загальну суму грошових коштів у розмірі 27 530,82 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями (копії додаються).

Отже, набувши у власність з відповідачем майно за час шлюбу, позивач і відповідач також набули грошових зобов`язань перед банком з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування ним.

Зазначене рухоме та нерухоме майно визнано за позивачем та відповідачем спільною сумісною власністю та поділено по Ѕ частці кожному на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року (копія додається), залишеним в силі постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року (копія додається).

У позивача з відповідачем наявний спір щодо оплати кредитних платежів після припинення шлюбних відносин (з 2011 року), оскільки такі платежі вносились позивачем за рахунок особистих коштів, які позивач набула самостійно без участі відповідача, так як з 2011 року вони не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Загальна сума сплачених позивачем кредитних платежів з початку 2011 року складає 107 249,69 доларів США, що підтверджується квитанціями та додаванням всіх сплачених платежів. Отже, позивач за рахунок власних коштів, які набула після припинення шлюбних відносин з відповідачем, виконала спільні зобов`язання на зазначену суму грошових коштів, а відповідач повинен сплатити їй Ѕ частку виконаних нею спільних зобов`язань, тобто суму у 53 624,84 доларів США.

Станом на день подання позовної заяви офіційний курс долара США до гривні встановлений Національним банком України на рівні 26,76 гривні за один долар США, що підтверджується довідкою, сформованою на офіційному веб-сайті НБУ (копія додається). З урахуванням зазначеного курсу, станом на день пред`явлення позову розмір боргу відповідача переді мною у гривневому еквіваленті становить 1 435 000,71 грн.

Заходи досудового врегулювання спору позивачем не вживались, оскільки відповідач уникає будь-яких переговорів щодо предмета спору.

Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживались.

Всі докази (окрім судових рішень, оригінали яких знаходяться в матеріалах відповідних справ), які додаються до позовної заяви у копіях, можуть бути пред`явлені позивачем до суду в оригіналах у судовому засіданні.

При поданні позовної заяви позивач понесла судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 5 286,00 грн. Зважаючи на те, що за своєю правовою природою даний спір має визначення як спір про поділ майна подружжя (в даному випадку поділ зобов`язань), судовий збір позивач сплачує за ставкою, що встановлена п.1.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», де визначено, що за подання позову про поділ майна при розірванні шлюбу судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з чим, просила суд визнати, що зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій за кредитним договором № 0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та кредитним договором № 0 від 03 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк», є спільними сумісними зобов`язаннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними частками по Ѕ частці кожного. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 1 435 000,71 грн. в якості компенсації за виконання нею за рахунок особистих коштів їхніх спільних зі ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та кредитним договором №0 від 03 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 06.08.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого провадження 06.09.2018 року.

29 грудня 2018 року від відповідача по даній справі ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в провадженні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до нього ОСОБА_2 «Про визнання зобов`язання за кредитними договорами спільними зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі».

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року та постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року задоволено його - ОСОБА_2 позовні вимоги до ОСОБА_1 та визнано право власності на Ѕ частину нерухомого майна - комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстр. №9126393, № запису 110 в книзі 2додН-183 та право власності на Ѕ частину автомобіля марки Daihatsu Terios M/T.

Колишня дружина не бажає визнавати, що за нежитловий комплекс, розташований в АДРЕСА_2 та за автомобіль Daihatsu Terios, які було ними придбано в шлюбі, вони розрахувались коштами заробленими спільною працею.

Звертає увагу суду на те, що в позовній заяві ОСОБА_1 підписаної її представником ОСОБА_6 головний акцент робиться на факт розірвання шлюбу 13 травня 2013 року та на припинення шлюбних відносин в 2011 році.

Тобто, представник позивача бажає звернути увагу суду та ту обставину, що саме з 2011 року позивачка почала самостійно виконувати зобов`язання по сплаті кредитів за придбане нерухоме майно та транспортний засіб.

Якщо врахувати логіку представника позивача, то він повинен був повідомити свого довірителя, що необхідно враховувати строки позовної давності, які й будуть рахуватися саме з 2011 року.

Якщо більшість квитанцій, навіть сплачених мною, містять посилання на платника ОСОБА_1 , то деякі квитанції взагалі не містять даних платника, тому приписувати їх саме позивачці, не доречно.

На підставі викладеного, вважає за доречне, перш ніж вирішувати питання по позовним вимогам ОСОБА_1 , застосувати строк позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 , правом на подання заперечення на відзив, не скористались.

19 серпня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла Зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, 19 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Черпунова В.І. надійшло до суду клопотання про об`єднання цивільної справи №210/4270/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань та цивільної справи №210/1418/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі, в одне провадження.

У зв`язку з поданою заявою представника позивача ОСОБА_6 про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, а також у зв`язку з поданим клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 щодо розгляду клопотання про об`єднання справ в одне провадження без його участі, суд провів судове засідання за відсутності сторін та без фіксування засобами технічної фіксації.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020 року за відсутності сторін, у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити певні дії для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі, відмовлено та повернуто її заявнику, для звернення в окремому провадженні.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020 року за відсутності сторін, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті 18 вересня 2020 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020 року за відсутності сторін, клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про об`єднання справ в одне провадження, задоволено. Об`єднано в одне провадження цивільну справу №210/4270/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань з цивільною справою №210/1418/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язань за кредитним договором спільним зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі.

У судове засідання, призначене судом на 18 вересня 2020 року представник позивача та представник відповідача до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача адвоката Мотуз О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позови підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Від представника відповідача адвоката Чепурнова В.І. надійшло клопотання від 14.09.2020 року про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із занятістю у Дніпровському апеляційному суді (Том 1, а.с.190).

У зв`язку з поданим клопотанням представником відповідача ОСОБА_7 , судом було відкладено розгляд справи на 10 листопада 2020 року.

09 листопада 2020 року представник відповідача адвокат Чепурнов В.І. звернувся до суду з клопотанням від 09.11.2020 року про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із занятістю в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська. (Том 1, а.с.196)

У судове засідання призначене судом на 10 листопада 2020 року представник відповідача повторно до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з поданим клопотанням представником відповідача ОСОБА_7 , судом було відкладено розгляд справи на 20 січня 2021 року.

18 січня 2021 року представник відповідача адвокат Чепурнов В.І. звернувся до суду з клопотанням від 18.01.2021 року про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із занятістю у Третьому апеляційному адміністративному суді. (Том 1, а.с.207)

У судове засідання призначене судом на 20 січня 2021 року представник відповідача повторно до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з поданим клопотанням представником відповідача ОСОБА_7 , судом було відкладено розгляд справи на 23 лютого 2021 року.

23 лютого 2021 року від представника позивача адвоката Мотуз О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позови підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував щодо винесення заочного рішення.

У судове засідання призначене судом на 23 лютого 2021 року представник відповідача повторно до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-які заяви від останнього про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності, до суду не надходили. З метою не допущення порушення прав відповідача по справі, судом було відкладено розгляд справи на 25 червня 2021.

У судове засідання призначене судом на 25 червня 2021 року представник відповідача в черговий раз до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-які заяви від останнього про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності, до суду не надходили.

Суд звертає увагу на те, що справа перебуває в проваджені суду з 2018 року, а неявка відповідача та його представника в судове засідання без поважних причин призводить до затягування розгляду справи та неможливості її завершення у розумні строки.

Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовні заяви позивача, своїм правом бути присутнім у судовому засіданні та надати свої пояснення особисто, відповідач та його представник не скористались, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 04 червня 1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 від 04.06.1998 року (Том 2, а.с.6).

13.05.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року, розірвано (Том 2, а.с.7).

В період шлюбу, Позивач та Відповідач проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнано відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 (Том 2, а.с.8-9).

Так, вказаним рішення суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з 2011 року, а також підтверджено обставину того, що Позивач та Відповідач проживали разом до 2011 року та шлюбних відносин з 2011 року не підтримують.

В період шлюбу, Позивачкою та Відповідачем, відповідно до Договору купівлі-продажу комплексу з розстроченням платежу від 18 жовтня 2005 року, було придбано у власність нерухоме майно, а саме комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу комплексу з розстроченням платежу від 18 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі «Продавець») та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі «Покупець»), засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., уклали цей договір про таке: ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_1 придбала, комплекс будівель та споруд, що складається з цегляної нежилої будівлі А-2, шлакоблочного цеху-Б, загальною площею 119,4 кв.м., шлакоблочного гаражу-Г, загальною площею 160,1 кв.м., шлакоблочного приміщення охорони - Д, загальною площею 14,5 кв.м., парканів, брами розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Продавець передає майно у власність Покупцю, а Покупець приймає майно і сплачує за нього обговорену грошову суму.

Відповідно до п.4 вказаного Договору купівлі-продажу, вартість комплексу будівель та споруд за згодою сторін становить 429 250,00 грн., з яких 107 312,50 грн., Продавець отримала від Покупця до підписання цього договору, а решту 321 937,50 грн. Покупець зобов`язується передати Продавцю, а Продавець зобов`язується прийняти готівкою до 16 год. 00хв. 18 жовтня 2005 року в приміщенні АКІБ «УкрСиббанк» (Том 2, а.с.10)

Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №118645305 від 27.03.2018 року, комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності зареєстрований за ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності Позивачки та Відповідача.

Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з спільним майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до Квитанцій за період з 30.04.2011 року по 04.02.2018 року, Позивач ОСОБА_1 здійснювала оплату витрат за оренду землі, на якій розташовано нерухоме майно, на загальну суму 228 742,48 грн., витрати на водопостачання на загальну суму 6 179,48 грн., витрати на електроенергію на загальну суму 130 548,00 грн., а всього 365 469,96 грн. (Том 2, а.с.14-140).

Крім того, зазначеними послугами Відповідач ОСОБА_2 користувався за цей період, оскільки використовував дане нерухоме майно для свого фактичного проживання, що підтверджується відповідним актом від 01 грудня 2017 року (Том 2, а.с.12).

Даний факт проживання за вищевказаною адресою не оспорюється самим Відповідачем, а також підтверджується його поясненнями, наданими у Відзиві на позовну заяву (Том 2, а.с.165).

Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Таким чином, починаючи з моменту фактичного припинення шлюбних відносин Позивачки та Відповідача, всі витрати, що пов`язанні з утриманням їх спільного зазначеного вище нерухомого майна, ОСОБА_1 несла особисто без участі відповідача, тобто самостійно виконувала ті зобов`язання, які мала б виконувати разом з Відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.543 Цивільного кодексу України, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно ст.544 Цивільного кодексу України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Однак, Відповідачем ОСОБА_2 , до суду не надано належних доказів щодо спростування факту самостійної сплати ОСОБА_1 відповідних спільних зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Позивач ОСОБА_1 має право вимагати від Відповідача ОСОБА_2 , сплати на її користь Ѕ частки понесених нею витрат на утримання їх спільної власності, в розмірі 182 734,98 грн.

Крім того, з періоду спільного проживання з Відповідачем однією сім`єю і по даний час, ОСОБА_1 являється фізичною особою підприємцем. Фактично, під час шлюбу Позивач та Відповідач здійснювали підприємницьку діяльність разом в інтересах сім`ї.

Так, за період спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 однією сім`єю, в ході здійснення підприємницької діяльності вони використовували різного роду обладнання та матеріали.

У 2010 році вони разом придбали у громадянина ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності автомобільні масла Енеос на загальну суму 59 119,00 грн., однак, оплату даного товару не здійснили, а домовились про відстрочку платежу.

Даний факт, будь-якими доказами по справі Відповідачем не спростовується та не оспорюється.

В подальшому, виконання вказаних зобов`язань перед ОСОБА_3 , а саме, оплату здійснила 05.07.2017 року ОСОБА_1 самостійно, за власні кошти, оскільки, на той час з відповідачем в шлюбі вже не перебувала та спільного господарства не вела.

Так, відповідно до копії Розписки від 05 липня 2017 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 59 119, 00 грн., в рахунок погашення боргу за товар автомобільні масла Енеос, які були поставлені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у 2010 році (Том 2, а.с.13).

Таким чином, ОСОБА_1 самостійно виконала спільне зобов`язання подружжя, після припинення шлюбних відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Позивач ОСОБА_1 має право вимагати від Відповідача ОСОБА_2 , сплати на її користь Ѕ частки понесених нею витрат щодо виконання спільних зобов`язань, в розмірі Ѕ частки від такого зобов`язання, а саме, 29 559,50 грн.

Крім того, за час шлюбу та спільного проживання Позивачки та Відповідача, ними було придбано та зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 рухоме майно, а саме, транспортний засіб марки Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 від 06.09.2008 року, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) є власником транспортного засобу марки Daihatsu Terios, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до особливих відміток зазначено: вантажна митна декларація для №123000001/8/004699 від 1.09.2008 р. Д/Р ЄГП630028 Кредит АКІБ УКРСИББАНК КЕРУВ. СМІРНОВ ЄВГЕН ЄВГЕНІЙОВИЧ (Том 1, а.с.12).

Стаття 60 Сімейного кодексу України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя.

Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, відповідно до копії Кредитного договору №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року, укладеного 18.10.2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №6 Криворізької філії АКІБ «УкрСиббанк» Зукової Людмили Іванівни (надалі Банк), з однієї сторони, та громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , (надалі Позичальник), предметом договору є, Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 63 750,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі.

Крім того, згідно до копії Договору про внесення змін №1 до Кредитного договору №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року, укладеного 25.07.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №6 Криворізької філії АКІБ «УкрСиббанк» Зукової Людмили Іванівни (надалі Банк), з однієї сторони, та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , (надалі Позичальник), домовились внести в Кредитний договір №0Д06М7883Д від 18.10.2005 року наступні зміни: Викласти п.1.1 Договору у наступній редакції: Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 87 150,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Частину кредиту в розмірі 63 750,00 доларів США 18 жовтня 2005р., частину кредиту в розмірі 23 400,00 доларів США 25 липня 2006р.

Таким чином, вказане нерухоме майно придбано Позивачем за рахунок грошових коштів, отриманих в кредит у АКІБ «Укрсиббанк», а саме, майно придбане з оплатою в два етапи протягом одного дня 18 жовтня 2005 року 107 312,50 грн. до моменту підписання договору купівлі-продажу та 321 937,50 грн. того ж дня, але після підписання. Такий порядок обумовлений тим, що банк, уклавши у той же день з позивачем кредитний договір, здійснив фактичну видачу кредитних коштів двома траншами, один (менший) для здійснення передплати при підписання договору купівлі-продажу, і другий (більший) для повної оплати за нерухоме майно лише після того, як переконався у цільовому використанні першого траншу. Тобто, джерелом походження грошових коштів на придбання нерухомого майна подружжя, є кредитні кошти.

Таким чином, факт придбання нерухомого майна за рахунок кредитних коштів створив для позивача зобов`язання щодо повернення таких коштів на визначених кредитним договором умовах.

Враховуючи те, що своїх особистих чи спільних з Відповідачем грошових коштів фактично на купівлю нерухомого майна Позивач і Відповідач не витрачали і не мали їх у власності, тобто спільною працею за час перебування у шлюбі не заробили, оплата придбаного у власність нерухомого майна фактично здійснювалась шляхом внесення платежів в рахунок погашення кредиту.

Повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитом Позивач здійснювала як до моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем (до 2011 року), так і після припинення шлюбних відносин (з початку 2011 року).

Відповідно до копій Квитанцій за період з 28.02.2011 року по 10.08.2016 року, після припинення шлюбних відносин подружжя, Позивачкою ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення кредиту за Кредитним договором №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та Договором про внесення змін №1 до Кредитного договору №0Д06М7883Д від 18.10.2005 року, укладеного 25.07.2006 року, суму грошових коштів у розмірі 79 718,87 доларів США (Том 1, а.с.17-101).

Згідно Рахунку ТОВ «Ріал-Авто» () №019 від 14 серпня 2008 року, вартість автомобіля марки Daihatsu Terios M/T складає 124 000,00 грн., постачальником є ТОВ «Ріал-Авто», а платником є ОСОБА_1 (Том 1, а.с.13).

Дане рухоме майно було придбано Позивачкою в період шлюбу, за рахунок грошових коштів, отриманих в кредит у АКІБ «Укрсиббанк», що підтверджується кредитним договором №0 від 03 вересня 2008 року на суму кредиту 23 644,07 доларів США (Том 1, а.с.16).

Таким чином, придбання вказаного транспортного засобу за рахунок кредитних коштів створив для позивача та відповідача зобов`язання щодо повернення таких коштів на умовах визначених кредитним договором.

Відповідно до копій Квитанцій за період з 28.02.2011 року по 10.08.2016 року, після припинення шлюбних відносин подружжя, Позивачкою ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та Договором про внесення змін №1 до Кредитного договору №0Д06М7883Д від 18.10.2005 року, укладеного 25.07.2006 року, суму грошових коштів у розмірі 27 530,82 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями (Том 1, а.с.17-101).

Таким чином, після припинення шлюбних відносин з Відповідачем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення кредиту за Кредитним договором №0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та Договором про внесення змін №1 до Кредитного договору №0Д06М7883Д від 18.10.2005 року, укладеного 25.07.2006 року, загальну суму грошових коштів у розмірі 107 249,69 доларів США, тобто, виконано самостійно спільні зобов`язання на вказану суму.

Суд не погоджується із позицією Відповідача ОСОБА_2 щодо застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності. Визнано нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстр. №9126393, № запису 110 в книзі 2додН-183, рухоме майно - транспортний засіб - автомобіль марки Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 - спільним майном подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право власності на 1/2 частку за кожним із них на нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстр. №9126393, № запису 110 в книзі 2додН-183, залишивши комплекс у їх спільній частковій власності. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право власності на 1/2 частку за кожним із них на рухоме майно - транспортний засіб - автомобіль марки Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишивши автомобіль у їх спільній частковій власності.

Відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.07.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказане рішення суду першої інстанції залишено без задоволення, а Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2017 року, залишено без змін.

Таким чином, про порушення своїх прав, Позивач ОСОБА_1 дізналась лише після винесення вказаного рішення суду та залишеного без змін судом апеляційної інстанції.

Суд бере до уваги, що відповідно до вищевказаних норм цивільного законодавства України, борг за кредитним договором одного з подружжя ділиться між колишнім подружжям за таких умов: кредитний договір укладений під час шлюбу; кредитний договір укладений в інтересах сім`ї; одержаний кредит використаний в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю, інтересах одного з подружжя.

Так, з матеріалів справи встановлено, що Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання боргів колишнього подружжя спільним зобов`язанням, стягнення в порядку зворотної вимоги частини грошових коштів з іншого подружжя.

Оскільки, до поділу майна подружжя і визначення частки у спільній сумісній власності, позивачка виконала зобов`язання обох співвласників набутого за позичені кошти майна, повністю повернула кредитору борг, виконавши у такий спосіб і зобов`язання відповідача, тому вона має право на отримання відшкодування частини сплачених нею грошових коштів.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 02.04.2020 року у справі №638/17330/16-ц (провадження №61-43636св18).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Позивач ОСОБА_1 має право вимагати від Відповідача ОСОБА_2 , сплати на її користь Ѕ частки понесених нею витрат щодо виконання спільних зобов`язань, в розмірі Ѕ частки від такого зобов`язання, а саме, 53 624,84 доларів США.

На день подання позовної заяви, відповідно до Довідки, сформованої на офіційному веб-сайті Національного банку України, наданої Позивачкою ОСОБА_1 , офіційний курс долара США до гривні встановлений НБУ на рівні 26,76 гривні за один долар США, тому, з урахуванням зазначеного курсу, станом на день пред`явлення позову 53 624,84 доларів США еквівалентна сумі 1 435 000,71 гривень.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Крім того, для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились відповідачкою її особисті кошти у рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України: від 27 квітня 2016 року №6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року № 6-539цс16.

У зв`язку з чим, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що Позивачка ОСОБА_1 після припинення шлюбних відносин, самостійно виконала зобов`язання обох співвласників набутого за позичені кошти майна, повністю повернула кредитору борг, виконавши у такий спосіб і зобов`язання відповідача, тому, 1/2 частина таких коштів підлягає стягненню з Відповідача ОСОБА_2 на користь останньої.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору у розмірі судовий збір у розмірі 7 408,95 грн. (Том 1, а.с.1, Том 2, а.с.1).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 261, 319, 360, 541, 543, 544 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-78, 80, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69 СК України, ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації витрат на утримання нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань та визнання зобов`язань за кредитними договорами спільними зобов`язаннями подружжя та стягнення компенсації за сплачені кредитні платежі задовольнити у повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму грошових коштів у розмірі 212 294,48 грн. (двісті дванадцять тисяч двісті дев`яносто чотири гривні сорок вісім копійок), в якості компенсації за понесені ОСОБА_1 витрати на утримання спільного нерухомого майна та виконання спільних боргових зобов`язань.

Визнати, що зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій за кредитним договором № 0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та кредитним договором № 0 від 03 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк», є спільними сумісними зобов`язаннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними частками по Ѕ частці кожного.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму грошових коштів у розмірі 1 435 000,71 грн. (один мільйон чотириста тридцять п`ять тисяч сімдесят одна копійка), в якості компенсації за виконання ОСОБА_1 за рахунок особистих коштів їхніх спільних зі ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 0Д06М7883Д від 18 жовтня 2005 року та кредитним договором № 0 від 03 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк».

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 7 408,95 грн. (сім тисяч чотириста вісім гривень дев`яносто п`ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 05 липня 2021 року.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення суду.

Суддя: С. В. Ступак