КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 756/3849/20
номер провадження №22-ц/824/6223/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.,
суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Довгополої А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Щиглова Євгенія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчука Т.В.,

по цивільній справі № 756/3849/2020 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Спадщину після її смерті прийняли він та його брат ОСОБА_2 . До складу спадщини входить, зокрема право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . Як стверджував позивач, він звернувся до нотаріуса з заявою по видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на частину квартири АДРЕСА_1 , проте державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Леонова В.О. відмовила у видачі свідоцтва, мотивуючи це тим, що на майно ОСОБА_4 було накладено арешт постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7 та постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 06 березня 2012 року № 646/16. Наявність арешту, накладеного на майно, яке належало спадкодавцеві, унеможливлює оформлення права власності на спадкове майно. Ураховуючи наведене, позивач просив суд: зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_4 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2480454; зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_4 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 06 березня 2012 року № 646/16, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 12253148.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Знято арешт з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 , що був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2480454.

Знято арешт з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 , що був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 06 березня 2012 року № 646/16, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 12253148. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, адвокат Щиглов Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою за результатами розгляду якої просив рішення скасувати, та постановити нове судове рішення за яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так як на момент прийняття оскаржуваного рішення суду підстав для залишення арешту майна ОСОБА_4 не було, проте такий арешт можна зняти тільки на підставі рішення суду про його скасування, оскільки матеріали виконавчого провадження в межах якого його було накладено знищені. Водночас, рішення суду у даній справі не захищає та не відновлює права позивача (тобто є не ефективним) оскільки арешт накладений на майно ОСОБА_4 залишається не скасованим в повному обсязі, що в свою чергу не відновлює прав позивача, позбавляє нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на частину квартири, яку він може успадкувати за законом. Отже, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням ст. 263 ЦПК України та з неправильним застосуванням ст.ст. 321,1218,1268 ЦК України, ст. 49, ч.ч. 2, 3 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відзиви на апеляційну скаргу надано не було.

Сторони про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. Поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Представник позивача, адвокат Щеглов Є.О. в судовому засіданні, що відбувалося 03 червня 2021 року підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити в повному обсязі. В судове засідання 01 липня 2021 року не з`явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не зявився. До початку розгляду справи подав заяву, щодо можливого розгляду за відсутності їх представника.

ОСОБА_2 як третя особа в справі про її розгляд повідомлялася шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади.

Інші учасники будучи повідомленими в судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог визначене них положеннями ст. 372 ЦПК України

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 319 ЦК України якою передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України якою гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України якою закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зважаючи на те, що заборгованість, яка була стягнута з боржника ОСОБА_4 за рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-158 у сумі 3049,60 грн. сплачена, ураховуючи те, що на сьогодні наявність арешту, накладеного на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 , унеможливлює оформлення спадкоємцем ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та зняти арешт, накладений на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 та на яку накладено арешт постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, від 06 березня 2012 року № 646/16.

Суд першої інстанції вважав, що підстави для зняття арешту з усього майна ОСОБА_4 відсутні, позаяк позивач ОСОБА_1 не є його спадкоємцем, а тому не вправі вимагати звільнення з-під арешту усього майна, що за життя належало на праві власності ОСОБА_4 .

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_4 був власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

07 квітня 2003 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-158 на виконання рішення цього суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації боргу у сумі 3049,00 грн.

У ході виконання вказаного судового рішення постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, та від 06 березня 2012 року № 646/16 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4 (а. с. 9-11, 39, 40).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04 листопада 2012 року (а. с. 81).

Спадкування після його смерті здійснювалось за законом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є синами ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 - його дружиною. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 виявлено не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09 липня 2015 року (а. с. 70).

18 січня 2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Леонової В.О. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , що належала за життя ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Леонової В.О. від 18 січня 2019 року відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що майно накладено арешт.

Задовольняючи вимоги тільки щодо зняття арешту з 1/6 частини майна, суд першої інстанції фактично взяв вийшов за межі заявлених позовних вимог, взявши на себе повноваження щодо встановлення часток спадкоємців, про що не було заявлено в позовній заяві так як позов подано про зняття арешту з майна, без визначення часток у спадщині.

Встановлюючи обставини того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_4 належну спадкодавцеві на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , по 1/6 частині кожен, суд першої інстанції вдався до припущень встановивши також і те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька, а ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що не відповідає матеріалам спадкової справи. Крім того, ОСОБА_1 спадщину після смерті батька не прийняв.

Відтак, колегія суддів вважає, що вказані обставини не входили до предмету доказування у даному спорі про зняття арешту з майна.

Наявність арешту унеможливлює оформлення права на спадщину жодним зі спадкоємців.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 30 січня 2012 року, дата відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 30 січня 2012 року, дата відкриття виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі),який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Виходячи з наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження відносно ОСОБА_4 підлягало закінченню у зв`язку зі смертю боржника-фізичної особи. Закінчення виконавчого провадження покладало на державного виконавця обов`язок щодо зняття арешту, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження.

Згідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Наявність арештів (обтяжень) накладених на спадкове майно, порушує право ОСОБА_1 на прийняття спадщини, внаслідок чого останній позбавлений змоги оформити за собою право власності на спадкове майно після смерті матері.

Окрім того, у провадженні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), жодних виконавчих документів відносно батька позивача ОСОБА_4 не має, тобто підстав для продовження обтяження на майно не вбачається.

Крім того, згідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість по субсидії у розмірі 3049, 56 грн., яка рахувалась за ОСОБА_4 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у зв`язку з чим та відповідно до виконавчого листа від 07 квітня 2003 року № 2-158 був накладений арешт на майно померлого, сплачена його спадкоємцем ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року у повному обсязі ( а.с. 208).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що визначення частки, щодо якої позивач має право вимоги, належить нотаріусу з урахування всіх спадкоємців та їх часток у спадковому майні і не може вирішуватись в ході розгляду даної справи.

Водночас, для зняття арешту з майна, з урахуванням обставин даної справи, задля процесуальної економії, відсутня необхідність щодо звернення з аналогічними позовами кожного зі спадкоємців, оскільки жоден з них не зможе оформити своє право власності доки буде діяти арешт на спадкове майно.

За урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України про задоволення вимог позивача у повному обсязі з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Щиглова Євгенія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт, що накладений на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі постанови районного відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2480454.

Зняти арешт, що накладений на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 березня 2012 року № 646/16, винесеної відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 12253148.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: