Справа № 486/2178/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву без номеру від 27.11.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю поінформована про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 договору.

За допомогою встановлених засобів доступу до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування.

Таким чином позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, окрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль.

Також АТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через відділенні канали обслуговування, серед яких є: Internet-banking Приват24; MobileBanking; Контактний центр банку; цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнтом можуть проводитись банківські операції по картрахунку.

Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти передбачені договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Таким чином, в порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за договором не виконала.

В зв`язку зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.11.2019 року має заборгованість в сумі 624524 грн. 41 коп., яка складається з: 17451 грн.58 коп. - заборгованість за кредитом; 603042 грн. 31 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4030 грн. 52 коп. - заборгованість за пенею.

Одночасно з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 137125 грн. 22 коп., з яких 17451 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 119673 грн. 64 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.11.2013 року по 31.01.2018 року. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 2102 грн.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23.06.2020 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість а кредитним договором в сумі 137125 грн. 22 коп., а також судові витрати в сумі 2102 грн.

15.12.2020 року на підставі заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23.06.2020 року скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного провадження.

Від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, згідно якого просив відмовити у перегляді заочного рішення. В подальшому представник позивача неодноразово повідомлявся про час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки), однак в судове засідання не з`являється. Суд, враховуючи наявність в матеріалах справи клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк» на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Від представника відповідача до судового засідання надійшла заява згідно якої він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено банку більшу суму грошових коштів аніж було нею використано наданих їй банком коштів. Також, просив суд слухання у справі провести за його відсутності.

Суд, в межах заявлених позовних вимог всебічно, повно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що 27 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. Того ж дня, ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі анкета-заява) (а.с. 8).

В анкеті-заяві від 27 листопада 2013 року, яка підписана відповідачем, зазначено особисту інформацію відповідача, зокрема, персональній дані, адресу проживання, контактну інформацію. При цьому, у заяві відсутні відомості про найменування картки, яку відповідач бажає отримати, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою, про умови, відповідно до яких картка повинна була діяти і обслуговуватися, домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, строк повернення кредиту, розмір і порядок одержання процентів, відповідальність за порушення умов договору тощо.

Отже, анкета-заява, містить підпис позичальника, проте ні суми бажаного кредиту, ні відсоткової ставки за користування грошима, ні штрафних санкцій за невиконання умов договору в ньому не зазначено.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Однак, слід зазначити, що розділ анкети-заяви про виявлене бажання клієнта оформити на своє ім`я будь-яку з перелічених в цьому розділі банківську послугу не заповнено, а також не зазначено про те, що нею отримано пам`ятку клієнта, яка містить зокрема, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування та вона ознайомилась з її змістом під підпис. Вказаний розділ містить лише зазначення прізвища, ім`я та по батькові заявника, її підпис та дату.

До позовної заяви, крім анкети-заяви, позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 9, 10-34).

Проте, зазначений Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг, згідно яких можна було б зробити висновок по те, що саме з вказаних показників слід виходити вирішуючи питання про проценти, підпису позичальника не містять.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, оскільки анкета-заява не містить в собі посилання на конкретні пам`ятку, тарифи та умови обслуговування та кредитування з якими мала бути ознайомлена відповідач. Крім того, як вже зазначалось, в анкеті-заяві взагалі відсутні відомості про отримання та ознайомлення відповідача з будь-якими пам`ятками, тарифами та умовами обслуговування та кредитування.

Неможливо також встановити, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд, встановивши наведені обставини, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 грудня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: www/privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 листопада 2013 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Згідно довідки банку без дати та номеру (а.с. 114) зазначається, що ОСОБА_1 був підписаний договір без номеру, за яким було надано кредитні картки: 12.12.2007 року № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2011 року; 04.03.2008 року № НОМЕР_2 з терміном дії до грудня 2011 року; 16.12.2011 року № НОМЕР_3 з терміном дії до червня 2015 року; 07.06.2013 року № НОМЕР_4 з терміном дії до вересня 2016 року; 27.11.2013 року № НОМЕР_5 з терміном дії до серпня 2017 року; 06.07.2017 року № НОМЕР_6 з терміном дії до травня 2021 року.

Відповідно до копії довідки без номеру та дати про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : 27.11.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 13200 грн.; 02.12.2013 року збільшено кредитний ліміт до розміру 18000 грн.; 21.08.2015 року зменшено кредитний ліміт до розміру 17460 грн.; 10.01.2020 року зменшено кредитний ліміт до розміру 0 грн. (а.с. 114 зворот).

Відповідно до позиції Верховного суду викладеної у постанові № 278/2177/15-ц від 17.12.2020 року, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на зазначене, та враховуючи що представник позивача фактично не погоджується із сумою заборгованості за наданими ОСОБА_1 банківськими послугами, з метою повного, об`єктивного дослідження спірних правовідносин судом досліджено виписку за картковими рахунками ОСОБА_1 .

Як вбачається з виписки за картковими рахунками ОСОБА_1 (а.с. 102-113), остання починаючи з 2008 року активно використовувала кредитні картки, а саме здійснювала купівлю товарів через термінали самообслуговування, зняття готівки, поповнення мобільного рахунку тощо, а також вносила власні кошти на картку з метою повернення кредитних коштів.

Так, за період з 27.11.2013 року, тобто дати підписання відповідачем анкети-заяви, доданої позивачем до матеріалів справи, до звернення позивача до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 було використано кредитні кошти в сумі 35359 грн. 83 коп. та здійснено поповнення кредитної картки на суму 39398 грн. 95 коп.

Крім того, зберігаючи об`єктивність, з метою правильного вирішення спору по суті та уникнення суперечностей щодо отриманих сум кредитних коштів та повернутих коштів ОСОБА_1 за весь період існування правовідносин між нею та позивачем, судом також досліджено виписки за картковими рахунками відповідача за період з 04.01.2008 року, тобто моменту виникнення кредитних правовідносин між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», до дня звернення позивача з позовом до суду.

З аналізу виписок по шести картковим рахункам ОСОБА_1 за весь час існування правовідносин між нею та позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 за вказаний період було використано 113515 грн. 99 коп. кредитних коштів та одночасно з цим здійснено поповнення кредитних карток власними коштами та за рахунок переводу він інших осіб на суму 120317 грн. 47 коп.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 повністю компенсовано отримані нею кредитні кошти, а також здійснено внесення власних коштів на карткові рахунки понад суму отриманих кредитних коштів.

Отже, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 17451 грн. 58 коп. не підлягають задоволенню в зв`язку з їх безпідставністю.

Крім того, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсоткамт у розмірі 119673 грн. 64 коп. не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).

Оскільки суд не бере до уваги Умови та правила надання банківських послуг, які не були підписані відповідачем і на які посилається позивач, не можливо встановити строк повернення кредиту (строк виконання зобов`язання) та порядок погашення кредитної заборгованості у вказаних правовідносинах, а відтак неможливо визначити дату, з якої можна нараховувати 3% річних у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів. Тому підстав нарахування та стягнення відсотків в розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України (3%) теж не має.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , МФО 305299, рах. № НОМЕР_7 , адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року о 08 годині 00 хвилин

Суддя Арбузинського

районного суду О.М.Кірімова