Справа №538/929/21
Провадження по справі №2/538/320/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Тетяна Павлівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати- ОСОБА_2 . До складу спадщини після померлої увійшов житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами, що розташований по АДРЕСА_1 , який вона прийняла в дар від ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 10.08.1989р. б/н, зареєстрованого виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради за №142 від 10.08.1989р. У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Жук Т.П із заявою про прийняття спадщини після смерті. Проте, постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами.

Просить суд визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері- ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який складається з: житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 106,3 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., погреба «Б», прибудови «б», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 09.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 22).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 25).

Представник відповідача- Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської областічерез канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 34).

Третя особа- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Т.П.на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 24).

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 (до шлюбу- ОСОБА_4 ), що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8) та свідоцтвом про одруження (а.с. 9). ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.09.2020 року (а.с. 7). Від імені ОСОБА_2 23.04.2018 року посвічувався заповіт Виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради за реєстром № 49 на все майно на корить ОСОБА_1 (а.с. 10). До складу спадщини після померлої увійшов житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами, що розташований по АДРЕСА_1 , який вона прийняла в дар від ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 10.08.1989 р. б/н, зареєстрованого виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради за №142 від 10.08. 1989 р. (а.с. 16). Згідно Погосподарської книги № 1-7 Вирішальненської сільської ради будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованийза померлою ОСОБА_2 (а.с. 14). Земельна ділянка на якій розташований будинок з погосподарськими будівлями також належить ОСОБА_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 11) та довідкою Виконавчого комітету Сенчанської сільської ради (а.с. 12). У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Жук Т.П із заявою про прийняття спадщини, однак Постановою нотаріуса за вих. № 205/02-31 від 12.04.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами(а.с. 10). Позивачем ОСОБА_1 наданий технічний паспорт, виготовлений 12.03.2021 року ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», з якого вбачається, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, введений в експлуатацію у 1950 році (а.с. 16-19).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції)

Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1950 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.

Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95.

В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05.08.1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями- державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.

За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1950 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.

Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268-1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 200, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Тетяна Павлівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с-ща Вирішальне, Лохвицького району, Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , як спадкоємицею за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,та складається з: житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 106,3 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., погреба «Б», прибудови «б»,

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб