ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2021 року

м. Харків

справа № 643/6775/21

провадження № 22-ц/818/4004/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

боржник товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Харченко А.М.,

УСТАНОВИВ:

П`ятнадцятого квітня 2021 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, у якій просив видати судовий наказ, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» (надалі ТОВ) суму середнього заробітку за час затримки виплати ОСОБА_1 сум, належних їй при звільненні, в розмірі 51 939 грн 9 коп. та судові витрати, що складаються з: 227 гривень судового збору та 8000 гривень витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ТОВ нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В ухвалі суд послався на п. 1 ч. 1 ст. 165, ч.2 ст. 164 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та зазначив, що ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, але доказів на підтвердження сплати вказаної суми адвокату суду не надала. Тому у видачі судового наказу слід відмовити.

Не погодившись з цією ухвалою ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу , справу направити для продовження розгляду до Московського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за вимогами ЦПК України та позицією Верховного Суду, неодноразово висловленою у постановах, розподілу між сторонами підлягають не лише фактично понесені судові витрати, тобто ті, які сторона вже сплатила, але й ті, які сторона лише має сплатити. За умовами укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору про надання правової допомоги від 12.04.2021 визначений договором фіксований гонорар адвоката має бути сплачений ОСОБА_1 після набрання законної сили судовим наказом Московського районного суду м. Харкова про стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку. На момент подачі дійсної заяви про видачу судового наказу у ОСОБА_1 були відсутні докази на підтвердження сплати витрат на правову допомогу. Тому з цих підстав суд не мав права відмовляти у видачі судового наказу.

Відзиву на апеляційну скаргу від ТОВ не надходило.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 просив суд урахувати також позиції Європейського суду з прав людини з питань розподілу судових витрат.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст.376 ЦПК України).

Згідно з п.п. 1,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив стягнути з ТОВ на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виплати ОСОБА_1 сум, належних їй при звільненні, в розмірі 51 939 грн 9 коп. та судові витрати, що складаються з: 227 гривень судового збору та 8000 гривень витрат на правничу допомогу (а.с. 2-6).

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначений частиною першою статті 161 ЦПК України перелік вимог, за якими може бути виданий судовий наказ, є вичерпним.

При цьому згідно з ч.3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції не врахував, що заява про видачу судового наказу, подана ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , містить дві вимоги: 1) стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних їй при звільненні; 2) стягнення судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Розгляд вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не пов`язаний нерозривно з розглядом вимоги про стягнення судових витрат. Тому в суду не було підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з підстав недоведеності понесення заявником витрат на правничу допомогу.

Стосовно вимоги про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ сплаченого ОСОБА_1 судового збору та понесених витрат на правову допомогу, то відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, у якій постановлена оскаржувана ухвала, розглянута в порядку наказного провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Указаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені заявником та боржником.

При цьому частина друга статті 164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України).

Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 належить задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції від 26.04.2021 скасувати. Заяву представника ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних при звільненні, та судового збору повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. В частині вимоги про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу ухвалити нове судове рішення, яким у видачі судового наказу в цій частині відмовити.

Керуючись статтями ст.ст. 367, 368, 374, 376, 379, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних при звільненні, та судового збору повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В частині заяви про видачу судового наказу про стягнення товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу ухвалити нове судове рішення, яким у видачі судового наказу в цій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 1 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина