Справа № 153/1544/20
Провадження № 22-ц/801/1579/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
УХВАЛА

08 липня 2021 рокуСправа № 153/1544/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді - доповідача: Міхасішина І.В.,

суддів: Сопруна В.В., Ковальчука О.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лавріненко Ірога Анатолійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне підприємство «Дністер» про визнання недійсним та скасування рішення Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року, постановленої судом до відкриття провадження у справ, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення оскаржуваних рішень відповідача - Цекинівську сільську раду Ямпільського району Вінницької області, до вирішення справи та заборони відповідачу приймати рішення пов`язані з реалізацією цих рішень відмовлено (т. 1 а.с. 42-46).

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2020 року, постановлену на стадії підготовчого провадження, відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вітвіцького Олександра Юрійовича про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження, засадження та інше використання спірних земельних ділянок (т. 1 а.с. 132-135).

Суд першої інстанції в зазначених судових рішеннях встановив відсутність підстав для забезпечення позову.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вітвіцького Олександра Юрійовича на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2021 року (т. 2а.с.__).

06 липня 2021 року представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лавріненко Ігоря Анатолійовича надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер :01:011:0015 та кадастровий номер :01:011:0016 власником яких згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно … зазначений ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 365 ЦПК України суддя доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

За результатами розгляду заяви про забезпечення позову апеляційний суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на наступне.

Згідно частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, з огляду висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Лавріненко Ігорем Анатолійовичем не доведено наявності підстав для забезпечення позову у визначений ним спосіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 365, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лавріненко Ігоря Анатолійовича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І .В. Міхасішин

Судді В.В. Сопрун

О.В. Ковальчук