Справа №265/2427/21
Провадження №2/265/903/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/2427/21 за позовом Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу сум виплаченого відшкодування,

за участі представників позивача - Темір І. К., Пожидаєва О. О. ,

представника відповідача - ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 6 листопада 2019 року об 16-40 год. відповідачка, будучи водієм трамваю «Tatra ТЗ» № НОМЕР_1 , біля будинку 50 по пр. Бойка в Кальміуському районі м. Маріуполя, не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечної швидкості руху та скоїла зіткнення з автомобілем «Nissan Note» н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який в свою чергу від удару проїхав вперед та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tiguan» н/з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим відповідачка порушила п. 12.1 ПДР України. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 4 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано виною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП власнику транспортного засобу «Nissan Note» н/з НОМЕР_2 було за звітом № 247 від 3 грудня 2019 року завдано матеріального збитку в сумі 46799,59 грн. без ПДВ (витрати на проведення звіту склали 2500 грн.), а власнику транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» н/з НОМЕР_3 за звітом № 246 від 18 грудня 2019 року - 64988,57 грн. без ПДВ (витрати на проведення звіту склали 3000 грн.). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2020 року КП «МТТУ» було зобов`язано відшкодувати ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 46799,59 грн., за складання звіту про оцінку матеріального збитку в розмірі 2500 грн., витрати на оплату судового збору 840,80 грн., а ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 64988,57 грн., за складання звіту про оцінку матеріального збитку в розмірі 3000 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн. Позивач відповідно до вказаного рішення відшкодував матеріальну шкоду ОСОБА_4 у розмірі 55354,43 грн. та ОСОБА_3 у розмірі 75912,30 грн. Крім того підприємством позивача за власні кошти відремонтовано трамвай, яким керувала відповідачка. Згідно із лімітно-забірної картки № 376, дефектного акту від 7 листопада 2019 року, кошторису витрат по відновлювальному ремонту трамвая № 1010 маршрут № 11 сума збитків становить 1497,89 грн. Оскільки між КП «МТТУ» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а відповідачка вказану майнову шкоду не відшкодувала добровільно, то на підставі переліченого представник позивача спросив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «МТТУ» в порядку регресу виплачене матеріальне відшкодування в сумі 118969,76 грн., витрати на ремонтні роботи по відновленню трамвая в сумі 1497,89 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись із поданим до неї позовом, ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву КП «МТТУ», вказуючи, що 6 вересня 2018 року між нею та позивачем дійсно був укладений типовий договір про повну матеріальну відповідальність як кондуктора громадського транспорту. Однак 28 листопада 2016 року за наказом № 341л вона переведена на посаду водія трамваю, після чого договір про повну матеріальну відповідальність як з водієм з нею не укладався. Також оскільки вона на момент ДТП від 6 листопада 2019 року перебувала з позивачем у трудових відносинах, то застосуванню підлягають спеціальні норми КЗпП України, за якими договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися за наявності одночасно умов: 1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, що він виконує, у Переліку, затвердженому постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 pоку № 447/24; 2) виконання обов`язків згідно із посадою, виконання роботи за фахом має бути безпосередньо пов`язане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникам цінностей. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. З врахуванням наведеного, укладений 6 вересня 2016 року з відповідачкою позивачем Типовий договір про повну матеріальну відповідальність не має юридичної сили, тому не може бути підставою для матеріальної відповідальності, внаслідок чого відсутні правові підстави для повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 . На підставі викладеного просила суд у задоволені позову відмовити.

Представники позивача, Темір І. К. та Пожидаєв О. О. , в судовому засіданні підтримували поданий в інтересах КП «МТТУ» позов та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідачки, адвокат Бірюкова І. А., у судовому засіданні, повністю підтримуючи відзив ОСОБА_1 , просила суд відмовити у позові КП «МТТУ».

Відповідачка, ОСОБА_1 , до судового засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу у її відсутність за присутності її представника, заперечуючи при цьому проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому за ч. 2, 3 ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На підставі ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Так ст. 134 КЗпП визначено випадки, коли відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року № 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України.

Так згідно із Постановою від 28 грудня 1977 року № 447/24 Державним комітетом Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріатом всесоюзної центральної ради професійних союзів було затверджено «Перелік посад та робіт, що заміщуються та виконуються працівниками, з якими підприємством, установою та організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за не забезпечення схоронності цінностей, переданих ним для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва».

На підставі п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Таким чином при вирішенні вказаного спору слід керуватися спеціальними нормами відшкодування шкоди, закріпленими у КЗпП України, в частині стягнення з працівника завданої його діями шкоди.

Суд встановив, що відповідно до наказу № 188л від 6 вересня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 8 вересня 2016 року кондуктором громадського транспорту на КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (а. с. 66).

Також КП «МТТУ» із ОСОБА_1 було укладено 6 вересня 2016 року Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження переданих їй позивачем матеріальних цінностей та застосовування заходів для попередження спричинення шкоди (а. с. 14).

За наказом № 341л від 28 листопада 2016 року ОСОБА_1 було переведено тимчасово на посаду водія трамваю по 3 класу в депо № 2 (а. с. 67).

За наказом № 231л від 3 вересня 2020 року було внесено зміни у трудову книжку відповідачки внаслідок зміни прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » на підставі свідоцтва про шлюб від 27 червня 2020 року (а. с. 50).

На теперішній час ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що визнавали сторони по справі та підтверджується довідкою від 19 березня 2021 року КП «МТТУ» (а. с. 49).

У цьому сенсі суд зазначає, що «Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва», затверджений Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року, не містить посаду водія автотранспортних засобів.

З огляду на перелічене, суд дійшов висновку, що посилання представника позивача на ст. 135-1 КЗпП, як на підставу стягнення з відповідачки в порядку регресу сум виплаченого позивачем матеріального відшкодування, не ґрунтуються на законі, тому відхиляються судом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 березня 2019 року по справі № 626/1833/15-ц.

Суд також встановив, що постановою від 4 березня 2020 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 , як водія трамваю «Tatra ТЗ» бортовий № НОМЕР_1 , було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення відповідачкою п. 12.1 Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, яка сталась 6 листопада 2019 року об 16-40 год. біля будинку 50 по пр. Бойка в Кальміуському районі м. Маріуполя, оскільки ОСОБА_1 не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечної швидкості руху та скоїла зіткнення з автомобілем «Nissan Note» н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який в свою чергу від удару проїхав вперед та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tiguan» н/з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 8).

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2020 року, яке набуло чинності 26 жовтня 2020 року, з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ОСОБА_4 було стягнуто матеріальну шкоду внаслідок ДТП від 6 листопада 2019 року в розмірі 46799,59 грн., за складання звіту про оцінку матеріального збитку в розмірі 2500 грн., витрати на оплату судового збору 840,80 грн., а також на користь ОСОБА_3 було стягнуто з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» матеріальну шкоду внаслідок ДТП від 6 листопада 2019 року в розмірі 64988,57 грн., за складання звіту про оцінку матеріального збитку в розмірі 3000 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн. (а. с. 9-12).

Відповідно до платіжних доручень від 30 грудня 2020 року № 5882 та 5883 вбачається, що КП «МТТУ» було перераховано в рамках примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2020 року по справі № 263/6567/20 на рахунок Центрального ВДВС відшкодування ОСОБА_4 шкоди внаслідок ДТП від 6 листопада 2019 року в загальній сумі 55354,43 грн., а також відшкодування ОСОБА_3 шкоди внаслідок ДТП від 6 листопада 2019 року в загальній сумі 75912,30 грн. (а. с. 13).

Також суд встановив, що на підставі кошторису робіт, виконаних у листопаді 2019 року відносно трамваю № 1010, лімітно-забірної картки та дефектного акту від 7 листопада 2019 року вбачається, що розмір витрат КП «МТТУ» щодо ремонту трамваю № 1010 становив 1497,89 грн. (а. с. 63-65).

Таким чином в судовому засіданні був доведений факт того, що з вини відповідачки сталась ДТП 6 листопада 2019 року, внаслідок чого була завдана шкода пошкодженним транспортним засобам.

Оскільки ОСОБА_1 перебувала на момент ДТП від 6 листопада 2019 року в трудових відносинах з КП «МТТУ», то у позивача виникло законне право на відшкодування завданої матеріальної шкоди його працівником, відповідачкою.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 6 листопада 2019 року на законних підставах керувала трамваєм «Tatra ТЗ» бортовий № НОМЕР_1 в момент ДТП у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору із позивачем, то у КП «МТТУ» виникло право вимоги до ОСОБА_1 щодо відшкодування тільки прямої дійсної шкоди, заподіяної внаслідок такої ДТП.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 обіймала 6 листопада 2019 року посаду водія трамваю по 3 класу, що не належить до категорії працівників (за займаною посадою і виконуваною роботою), з якими КП «МТТУ» мало право укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, то сума відшкодування на користь роботодавця, КП «МТТУ», завданої з вини відповідачки шкоди у даному випадку не може перевищувати розміру середнього місячного заробітку ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки КП «МТТУ» № 468 від 17 червня 2021 року про середньомісячну заробітну плату водія трамваю по 3 класу ОСОБА_1 вбачається, що дохід відповідачки за останні два місяці, що передували події ДТП від 6 листопада 2019 року, становив 24223,06 грн., внаслідок чого на той момент середньомісячна зарплата відповідачки складала 12100,20 грн.

Таким чином з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача проведене КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП від 6 листопада 2019 року в сумі саме 12100,20 грн. відповідно до ст. 132 КЗпП.

На підставі ст. 141 ЦПК суд також стягує з ОСОБА_1 на користь позивача витрати КП «МТТУ» на оплату судового збору в сумі 2270 грн. пропорційно частині задоволених судом позовних вимог, тобто в розмірі 228,01 грн. (12100,20 / 120467,65 х 2270 = 228,01).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу сум виплаченого відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» в рахунок відшкодування шкоди - 12100 (дванадцять тисяч сто) грн. 20 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» судові витрати в сумі 228,01 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 13 липня 2021 року.

Позивач: Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», , розташоване в м. Маріуполі по вул. Миколаївській 92.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Суддя