Провадження № 22-ц/802/772/21 Категорія: 1 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Вакіна Д.О.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, яку мотивує тим, що 11.09.2020 він подав до Першого відділу ДВС у м. Луцьку заяву державному виконавцю Ніколайчуку Т.В. з вимогою винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням зобов`язання по кредитному договору, що підтверджується довідкою АТ «Укрсоцбанк» від 24.09.2019.

У порушення вимог ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої така постанова виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини, станом на 14.09.2020 державний виконавець постанову не виніс.

Ураховуючи наведене, просив зобов`язати державного виконавця Ніколайчука Т.В. або іншу уповноважену особу винести постанову про закінчення виконавчого провадження №54486650 на підставі п. 9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», а також зняти усі арешти, тощо, які застосовані у виконавчому провадженні.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

У судовому засіданні заявник апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Мотивацією бездіяльності державного виконавця заявник ОСОБА_1 зазначає невиконання ним вимог п. 9 ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням зобов`язання по кредитному договору, що підтверджується довідкою АТ «Укрсоцбанк» від 24.09.2019, в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини, тобто за період з 11 по 14.09.2020 (а.с.1-2).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

11.09.2020 ОСОБА_1 подав державному виконавцю заяву, у якій просив у зв`язку із фактичним виконанням зобов`язання, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження та вчинити усі дії, передбачені ст. 40 Закону. До заяви додав довідку АТ «Укрсоцбанк» від 24.09.2019 (а.с.4, 5).

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.39 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що на виконанні у Першому відділі ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження №54486650 стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого 24.03.2017 на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/7017/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2801925,68 грн. (а.с.3).

АТ «Укрсоцбанк» 24.09.2019 за вих. №325 надіслав ОСОБА_1 довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, підписану представником по довіреності Н. Г. Бабаєвою (а.с.5).

У розумінні вимог п.9 ч.1 та ч.2 ст.39 Закону зазначена довідка не відноситься до тих обставин, які виконавцю стали відомі 11.09.2020 та які являються підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №54486650 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2801925,68 грн., так як не свідчить про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а є суб`єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на обставини, які мали місце після 14.09.2020 відхиляються апеляційним судом, оскільки суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення станом на дату його ухвалення, а також перевіряє обставини, які мали місце станом на 14.09.2020 дату звернення із даною скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді