КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7178/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 27 691, 30 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви до суду.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 27 березня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Магістратом Південно-Західної Фінляндії підрозділом м. Рауми. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_3 вказувала, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання сина, участі в його вихованні не бере. Крім того, у неї є необхідність для проходження стаціонарного медичного лікування, оскільки у шлюбі з моменту народження дитини стан її здоров`я погіршився. Зокрема, 23 липня 2020 року Спеціалізованою нейроофтальмологічною МСЕК у неї було встановлено третю групу інвалідності, за якої за станом здоров`я протипоказано будь-яка робота з психоемоційним навантаженням, через що позивачка під час шлюбу стала непрацездатною.

Таким чином, враховуючи втрату позивачкою працездатності, необхідність проходження лікування для неї та дитини, та з врахуванням надання відповідачем ОСОБА_1 недостатнього розміру грошового утримання позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 27691, 30 грн щомісячно, починаючи із 06 серпня 2020 року. Допущено негайне стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 681,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання у розмірі 27 691,30 грн щомісячно та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник вказує, що позивачка не має права на матеріальне утримання відповідно до ч. 5 ст. 75 СК України у зв`язку із негідною поведінкою в шлюбі. Апелянтом зазначено, що в кінці осені 2018 року відносини сторін почали погіршуватись через те, що ОСОБА_1 виявив подружню зраду дружини з іншим чоловіком.

Також вказує, що позивачка не є такою, що потребує матеріальної допомоги та рівень її матеріального забезпечення не є нижчим від прожиткового мінімуму. Судом помилково встановлено, що ОСОБА_3 не працює саме у зв`язку із хворобливим станом, адже із довідки до акту огляду МСЕК вбачається, що їй «протипоказана робота з психоемоційною нагрузкою» та рекомендована «робота за фахом зі скороченим обсягом». Тож відсутність працевлаштування у позивачки є проявом її власного небажання, адже їй не протипоказано працювати за станом здоров`я, а лише надано рекомендації, які необхідно врахувати під час роботи.

Крім того, апелянт вважає, що у позивачки відсутній хворобливий стан та відсутні потреби у матеріальному забезпеченні, оскільки остання постійно займається спортом, гімнастикою, стрибала з мосту із тросом, витрачає кошти на коштовні розваги, ходить до ресторанів, а така поведінка не властива людині, матеріальне становище якої нижче прожиткового мінімуму.

Наголошує представник відповідача й на тому, що ОСОБА_3 приховала від суду факт набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно внаслідок його поділу між подружжям, з одночасним продажем позивачкою своєї частки на користь чоловіка за 1 108 616 грн.

В апеляційній скарзі також зазначено, що відповідно до акту огляду МСЕК вбачається, що інвалідність позивачці встановлено до 01 серпня 2022 року, проте в оскаржуваному рішенні не встановлено строку, протягом якого відповідач повинен сплачувати аліменти на її утримання. Позивачкою ж не надані калькуляції чи розрахунки витрат на її лікування, що унеможливлює встановлення реального розміру фінансових витрат на лікування.

Апелянт посилається й на хибність висновків суду першої інстанції про матеріальне становище ОСОБА_1 , та як наслідок його можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, адже нею не було надано доказів на підтвердження тверджень щодо працевлаштування відповідача, стабільного заробітку чи розміру його доходів. Вказує, що трудовий контракт відповідача розірвано роботодавцем, а тому можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 у нього немає.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини є законними та обґрунтованими. Судом зазначено, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, є непрацездатною особою у зв`язку з визнанням її у встановленому законом порядку особою з інвалідністю ІІІ групи, у зв`язку із хворобливим станом здоров`я остання не працює, пенсію з інвалідності або державної соціальної допомоги як особа з інвалідністю не отримує, потребує матеріальної допомоги для проведення відповідного медикаментозного лікування та підтримання життєдіяльності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до вимог ст. 75 СК України має право на утримання (аліменти) від відповідача як непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Також в оскаржуваному судовому рішенні вказано, що відповідач на даний час працює та отримує дохід, тому може надавати матеріальну допомогу. Тому суд першої інстанції вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Магістратом Південно-Західної Фінляндії підрозділом м. Рауми (а.с.49-50).

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.47-48).

Дитина проживає разом з позивачем ОСОБА_3 й відповідачем вказаний факт не заперечується.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 23 липня 2020 року серії 12 ААБ №445032 ОСОБА_3 має ІІІ групу інвалідності, їй протипоказана робота з психоемоційним навантаженням, рекомендовано роботу за фахом зі скороченим обсягом (а.с.62).

Також в матеріалах справи міститься витяг Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 серпня 2020 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.59-60).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.47-48).

Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що він незгоден із рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2020 року лише в частині стягнення аліментів на утримання дружини, що свідчить про фактичну згоду із визначеним розміром аліментів, які підлягають до стягнення з нього на утримання їх спільної дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, а також обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання їх з позивачем спільної дитини у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця таким, що відповідатиме інтересам дитини.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до положень статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.

Відповідно до положень статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 80 СК України).

ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення аліментів на її утримання тим, що вона має ІІІ групу інвалідності та є непрацездатною особою, її дохід становить менше ніж встановлений законом прожитковий мінімум.

Так, в матеріалах справи міститься довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 23 липня 2020 року серії 12 ААБ №445032 ОСОБА_3 має ІІІ групу інвалідності, їй протипоказана робота з психоемоційним навантаженням, рекомендовано роботу за фахом зі скороченим обсягом (а.с.62).

Системний аналіз норм закону дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності сукупності наступних умов: один із подружжя є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги; дохід є таким, що не забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом; другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що позивачем по справі не було надано жодної калькуляції чи належних та допустимих доказів того, які витрати нею здійснено на своє лікування.

Надана позивачем довідка про те, що їй встановлена ІІІ група інвалідності не свідчить про те, що остання не може працювати. Вказана довідка свідчить лише про те, що ОСОБА_3 протипоказана робота з психоемоційним навантаженням та рекомендовано роботу за фахом зі скороченим обсягом. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 може працювати й отримувати доходи. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач за станом здоров`я не може працювати матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що доходи позивача по справі не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд також вважає за необхідне наголосити, що заявлений розмір аліментів, які позивач просить стягнути на її утримання з відповідача також не базується на матеріалах справи, оскільки ОСОБА_3 не надала доказів того, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді профільного експерта в енерго-атомній корпорації «Emirates Nuclear Energy Corporation (ENEC)» та отримує дохід у розмірі 15 000 доларів США й не надано доказів того, що він має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 1 000 доларів США, що було еквівалентно 27 691,30 грн.

Посилання на зазначені факти в позовній заяві та в оскаржуваному рішенні базуються лише на припущеннях.

Крім того, до апеляційної скарги апелянтом було додано копію листа від 29 листопада 2020 року, адресований ОСОБА_1 , відповідно до якого останнього повідомляють про те, що його контракт з Томас Тор Ассосіейтс було розірвано, останній робочий день - 31 грудня 2020 року (а.с.208-209).

Також апелянтом було надано копію договору про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю, з одночасним продажем частки квартири від 19 листопада 2018 року, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_3 продає ОСОБА_1 Ѕ частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 купує Ѕ частку у праві власності на квартиру за погоджену суму 1 108 616 грн (а.с.110-113).

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки конверт з рекомендованим повідомленням повернувся на адресу суду першої інстанції із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву та викласти свої доводи та аргументи та подати відповідні докази (а.с.71). Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе прийняти до уваги надані апелянтом копії документів для розгляду.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи надані сторонами докази апеляційний суд доходить висновку про правомірність позовних вимог лише щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх з позивачем спільної дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та необґрунтованість, недоведеність позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Разом з тим, відповідно до п.5 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2020 року не підписано суддею, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в частині стягнення аліментів на користь дитини підлягають стягненню з відповідача в розмірі 840,40 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.75, 180-183 СК України, ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити .

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Префектурою Буш -дю- Рон Марсель від ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: Франція, Рю де Бле, 13700 Марін`ян ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Префектурою Буш -дю- Рон Марсель від ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: Франція, Рю де Бле, 13700 Марін`ян ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв