Справа № 266/2027/21
Провадження№ 2/266/701/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 червня 2021 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

при секретарі - Петрухіної Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя в порядку спрощеного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири (р-р. № 3066 від 15.10.2010 року)вона є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , квартира належить їй на праві особистої власності. 10.06.2016 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб. ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу не набував право власності на частку квартиру АДРЕСА_1 після її покупки відповідно до норм сімейного законодавства. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/5919/19, від 03.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до дати укладання договору купівлі-продажу зазначена квартира була придбана позивачкою до реєстрації шлюбу з відповідачем , а саме до 10.09.2016 року, за гроші, які належали їй на праві особистої приватної власності, що додатково вказує на виникнення права особистої власності на це майно. На теперішній час в квартирі мешкає тільки позивачка, як власник квартири. Крім цього, зареєстрованим в квартирі значиться відповідач по справі, який на момент своєї реєстрації в цьому житловому приміщенні - 13 червня 2014 році був співмешканцем позивачки, шлюб з яким спочатку був зареєстрований 10.09.2016 року в Приморському районному у м. Маріуполі відділі державної ДРАЦС ГТУЮ за актовим записом №282 після чого позивачка змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя, по цивільній справі № 266/5919/19, було встановлено,що позивач та відповідач мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть з січня 2019 року дітей від шлюбу не мають. ОСОБА_2 постійно мешкав в квартирі с червня 2014 року та останні роки вів паразитичний спосіб життя, однак постійно не проживає в ній з вересня 2019 року ,після припинення шлюбних відносин, що підтверджується актом про фактичне мешкання від 22.03.2021 року з ОСББ «Адмірал Лунін 31-33» та рішенням суду.

У зв`язку з вищезазначеним, позивачка просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, суд, керуючись ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполяу цивільній справі № 266/5919/19, від 03.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с.10)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири (р-р. № 3066 від 15.10.2010 року) ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , квартира належить їй на праві особистої власності. (а.с.7).

Право власності на квартиру, оформлене вищевказаним договором купівлі-продажу було зареєстровано в реєстрі про державну реєстрацію за № 22312126, що підтверджується документально витягом про державну реєстрацію від 18.10.2010 року. (а.с.8).

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженим актом про фактичне мешкання від 22.03.2021 року наданим ОСББ «Адмірал Лунін 31-33». (а.с.11).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що право відповідача, як члена сім`ї власника квартири перестало існувати, що дає підстави суду для ухвалення законного, обґрунтованого рішення та задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 81, 200,223, 235, 258, 259, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 319,321, 383,391, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Приморським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федотова В. М.