Провадження № 2-з/752/609/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кахно І. А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» про забезпечення позову у цивільній справі № 752/16170/21 до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

30 червня 2021 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» (далі - ТОВ «Інвесткомм») про забезпечення позову у цивільній справі № 752/16170/21 до подачі позовної заяви.

Заява обґрунтована тим, що 25 листопада 2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк «ЮНІСОН» (далі - ПАТ «Банк «ЮНІСОН») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № RA-000837 із змінами та доповненнями, відповідно до якого банк надав боржнику кредит у розмірі 19 000 000,00 грн на строк з 25 листопада 2013 року до 25 листопада 2023 року (включно). Забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором виступає:

- іпотека квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 467,60 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , згідно договору іпотеки від 26 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О. Р. 26 листопада 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 264;

- іпотека квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 344,70 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , згідно договору іпотеки від 26 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О. Р. 26 листопада 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 2646;

- порука товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» (далі - ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія»), згідно договору поруки № RA-000837/S-1 від 25 листопада 2013 року.

У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, ПАТ «Банк «ЮНІСОН» звернулося до ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», як до фінансового поручителя за договором поруки, з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором. У липні 2019 року залишок кредитної заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк «ЮНІСОН» та ОСОБА_1 , зі змінами та доповненнями, був погашений ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», як фінансовим поручителем на підставі договору поруки, укладеного між ПАТ «Банк «ЮНІСОН» та ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія».

Згідно довідки ПАТ «Банк «ЮНІСОН» №743/13 від 29 липня 2019 року кредитна заборгованість за кредитним договором № RA-000837 від 25 листопада 2013 року станом на 29 липня 2019 року погашена в повному обсязі.

Керуючись пунктом 3 частиною першою статті 512, частиною другою статті 556 ЦК України, пунктом 4.1. договору поруки № RA000837/S-J від 25 листопада 2013 року, укладеного між ПАТ «Банк «ЮНІСОН» та ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», пунктом 7.5. договору іпотеки від 26 листопада 2013 року, укладений між ПАТ «Банк «ЮНІСОН» та ОСОБА_1 , у ПАТ «Банк «ЮНІСОН» відсутні заперечення проти зняття обтяження, припинення іпотеки, зміни обтяжувача нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 467,60 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

На підставі наведеного до ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» перейшли всі права іпотекодержателя (ПАТ «Банк «ЮНІСОН») за договором іпотеки від 26 листопада 2013 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 467,60 кв. м. Відомості про це були внесені державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29 липня 2019 року.

У подальшому, на підставі договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги від 27 січня 2020 року та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27 січня 2020 року, укладених між ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» та ТОВ «Інвесткомм», до ТОВ «Інвесткомм» перейшли всі права іпотекодержателя (ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія») за договором іпотеки від 26 листопада 2013 року. Відомості про це були внесені державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27 січня 2020 року.

28 січня 2020 року ТОВ «Інвесткомм» в порядку статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу за кредитним договором № RA-000837 від 25 листопада 2013 року та повідомило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі відсутності оплати. Поштове повідомлення з вказаною вимогу повернулося адресату через сплив строку зберігання листа на пошті. 06 березня 2020 року ТОВ «Інвесткомм» повторно направило аналогічну вимогу № 02- 1 про сплату заборгованості та повідомлено про намір ТОВ «Інвесткомм» в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо ОСОБА_1 не виконає свої зобов`язання протягом 30 днів з дати отримання вимоги. Поштове відправлення з вказаною вимогою було отримано ОСОБА_1 23 березня 2020 року.

У травні 2020 року ТОВ «Інвесткомм» на підставі статі 37 Закону України «Про іпотеку» набуло право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 467,60 кв. м. Відповідні відомості були внесені до ДРРП приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після набуття права власності на вказаний нерухомий об`єкт ТОВ «Інвесткомм» не зверталось до державного реєстратора із заявою про скасування запису про іпотеку, а тому обтяження нерухомого майна було зареєстровано і в подальшому. Крім того, 08 вересня 2020 року ТОВ «Інвесткомм» уклало з ТОВ «Аграрно-хімічна компанія» договір позики, за яким ТОВ «Інвесткомм» в якості забезпечення виконання передало ТОВ «Аграрно-хімічна компанія» в заставу (іпотеку) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 467,60 кв. м. Вказані відомості були внесені до реєстру обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С.

Однак, 30 червня 2021 року адвокату Палієнку О.А. за результатом аналізу відомостей, що містяться у ДРРП, стало відомо, що 25 червня 2021 року ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_2 , не визнаючи право власності ТОВ «Інвесткомм» на вказане вище нерухоме майно та діючи в порушення вимог чинного законодавства, неправомірно заволоділи майном ТОВ «Інвесткомм» - квартирою АДРЕСА_3 , РНОНМ 00.

У зв`язку з вищенаведеним ТОВ «Інвесткомм» має намір звернутися до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою про визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння. До позовних вимог відноситиметься: (1) визнати за ТОВ «Інвесткомм» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , РНОНМ 00; (2) витребувати в ОСОБА_3 на користь ТОВ «Інвесткомм» квартиру АДРЕСА_1 , РНОНМ 00.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд вжити заходи забезпечення майбутнього позову, наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_1 , РНОНМ 00.

05 липня 2021 року до суду надійшли заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на заяву про забезпечення позову, у яких зазначив, що ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» як поручитель лише частково погасило заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед ПАТ «Банк «Юнісон», що не призводить до набуття ним всіх прав кредитора як за основним зобов`язанням, так і за договором забезпечення, зокрема і договором іпотеки. Жодних правових підстав та відповідних правочинів щодо набуття ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» права іпотекодержателя замість банку на квартиру, як належить ОСОБА_1 , не існує. Відповідну реєстраційну дію було вчинено без надання державному реєстратору необхідних документів, які могли б підтверджувати перехід від ПАТ «Банк «Юнісон» до ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 26 листопада 2013 року. Більш того, станом на момент прийняття рішення про держреєстрацію 47987701 у Державному реєстрі речових прав були наявні заборони. У подальшому право власності на спірну квартиру незаконно перейшло до ТОВ «Інвесткомм», право власності якого було скасовано наказом Міністерства юстиції України № 4451/5 від 23 грудня 2020 року, як і скасовано рішення про перехід права іпотекодержателя до ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», яке згодом відступило його ТОВ «Інвесткомм». Тому договір дарування квартири від 25 червня 2021 року не може впливати на права та обов`язки ТОВ «Інвесткомм», оскільки останнє не може вважатися власником квартири. У разі, якщо суд дійде висновку про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить застосувати зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозит суду суми вартості квартири, яка коштує 13 820 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 752/16170/20 передано головуючому судді Кахно І. А.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до позовної заяви документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/3399/20, від 14 січня 2021 року провадження № 61-16635св20, від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19, від 04 червня 2020 року у № 200/12227/17).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом із тим, заявником не надано достатнього обґрунтування, а судом не встановлено обставин, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 та його дочкою ОСОБА_5 дій, спрямованих на реалізацію спірної квартири чи підготовчі дії до її реалізації чи розпорядження нею, що унеможливить чи утруднить виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Оскільки позивачем під час звернення до суду із заявою про забезпечення позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на відчуження належного ОСОБА_5 нерухомого майна, що є предметом спору, або її намір на вчинення таких дій, то суд за наведених обставин не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Самі по собі припущення заявника про можливі недобросовісні дії з боку відповідачів щодо спірного майна без належного підтвердження не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Заявником не доведено обґрунтованого підтвердження наміру відповідачів навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Ураховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» про забезпечення позову у цивільній справі № 752/16170/21 до подачі позовної заяви, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена суддею 06 липня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно