Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2021 Справа №607/5880/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого Позняка В.М.,

за участі секретаря Свергун Т.В., представника позивача Лех М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю,-

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 2 071,95 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 03 березня 2011 року та 25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, у зв`язку із чим йому надано статус безробітного. Перебуваючи на обліку в Тернопільському міському центрі зайнятості, як безробітний з 10 березня 2011 року по 24 червня 2011 року та з 12 червня 2020 року по 06 серпня 2020 року відповідач отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 2 071,95 грн., одночасно будучи зареєстрований як фізична особа підприємець. Повідомлення про повернення вказаних коштів направлено відповідачу рекомендованими листами з повідомленням про вручення від 16 жовтня 2020 року та 13 січня 2021 року. Однак, у добровільному порядку відповідач кошти не повернув. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, відзиву на позов не подала, а тому, в силу статті 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача судом постановлено проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

10 березня 2011 року та 25 травня 2020 року ОСОБА_1 подав заяви про надання йому статусу безробітнього та призначення виплати допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Позивача ОСОБА_1 засвідчив особисто, те що на момент звернення до центру зайнятості не займається жодним із видів діяльності, зокрема не працює по найму та не є підприємцем , про що міститься його підпис у повідомленні щодо не зайняття шукачем роботи окремими видами трудової діяльності від 10 березня 2011 року.

З пам`яткою про права та обов`язки також ознайомлений.

При цьому, відповідач у заяві повідомив, що не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Наказом за №НТ110310 від 10 березня 2011 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 10 березня 2011 року.

З 10 березня 2011 року ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 26 жовтня 2020 року ПК №30300002.

Наказом за №НТ110624 від 24 червня 2011 року, ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із відмовою безробітного від другої пропозиції підходящої роботи.

Наказом за №НТ200603 від 03 червня 2020 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 03 червня 2020 року.

З 03 червня 2020 року ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 13 січня 2021 року ПК №00010.

Наказом за №НТ200925 від 25 вересня 2020 року, ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин 30 календарних дні і більше.

З акту Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за №133 про розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 09 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності у період з 18 жовтня 2001 року по 26 травня 2020 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що 18 жовтня 2001 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та 26 травня 2020 року проведено припинення його підприємницької діяльності.

Також згідно витягу із ЄІАС.NET (єдиної інформаційної аналітичної системи), ОСОБА_1 з 18 жовтня 2001 року по 26 травня 2020 рік був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

З акту Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості за №118 про розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 18 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 був працевлаштований у ДП «База відпочинку «Надзбруччя» ТДВ «Зелене господарство».

Наказом директора ДП «База відпочинку «Надзбруччя» ТДВ «Зелене господарство» №19 від 11 червня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду охороника з 12 червня 2020 року на сезон.

24 серпня 2020 року звільнено з посади охороника, що підтверджується наказом директора ДП «База відпочинку «Надзбруччя» ТДВ «Зелене господарство» №59 від 23 серпня 2020 року.

Тернопільським міськрайонним центром зайнятості ОСОБА_1 направлено для ознайомлення копії актів розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 09 вересня 2020 року та 18 листопада 2020 року, запропоновано надати пояснення з цього приводу.

Встановлено, що у період з березня 2011 року по червень 2011 року відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у сумі 277,33 грн., що підтверджується довідкою № 844 від 26 жовтня 2020 року виданою Тернопільським міськрайонним центром зайнятості.

Крім того, у період з червня 2020 року по серпень 2020 року відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у сумі 1 794,62 грн., що підтверджується довідкою № 31 від 13 січня 2021 року виданою Тернопільським міськрайонним центром зайнятості.

Наказом директора Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за №126 «Д» від 26 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 зобов`язано повернути кошти в сумі 277,33 грн., які виплачені йому як допомога по безробіттю за період перебування на обліку з 10 березня 2011 року по 24 червня 2011 року.

Наказом директора Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за №7 «Д» від 13 січня 2021 року, ОСОБА_1 зобов`язано повернути кошти в сумі 1 794,62 грн., які виплачені йому як допомога по безробіттю за період перебування на обліку з 12 червня 2020 року по 06 серпня 2020 року.

26 жовтня 2020 року та 13 січня 2021 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості на адресу відповідача скеровано копії зазначених наказів, що підтверджується копією повідомлень про направлення та копіями рекомендованого відправлення, яке повернулось з відміткою «про вручення поштового відправлення.

Станом на день розгляду справи відповідач у добровільному порядку кошти в сумі 2 071,95 грн. на розрахунковий рахунок позивача не повернув.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з вимогами ч. 1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю.

Безробіттям відповідно до положення ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

В силу вимог ч. 3 ст. 3 цього Закону, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Нормами ч. 1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи.

Судом встановлено, що на період реєстрації як безробітний та виплати допомоги по безробіттю відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та в інший період був працевлаштований як найманий працівник. Про вказані обставини, останній не повідомив позивача.

Відповідно до вимог п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, згідно з яким рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

В силу вимог абз. 5 ч. 1 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Як слідує з вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з вимогами ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до вимог ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 будучи суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), працевлаштованим як найманий працівник та відносячись до категорії зайнятого населення, під час звернення до Тернопільської міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного приховав той факт, що з 18 жовтня 2001 року по 26 травня 2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 12 червня 2020 року по 24 серпня 2020 року був працевлаштований, внаслідок чого незаконно отримував допомогу по безробіттю.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 34, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач зобов`язаний повернути незаконно отримані кошти, виплачені йому як безробітньому, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття в користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості 2 071,95 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270 грн. на користь позивача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.4, 5, 89, 141, 264, 265, 268, 280, 282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості отриману допомогу по безробіттю в сумі 2 071 (дві тисячі сімдесят одна) грн. 95 коп., а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Тернопільський міськрайонний центр зайнятості, адреса місцезнаходження - вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, , МФО 820172.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк