ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1072/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/78/21 Категорія: 304090000 Симоненко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Крилова Олена Леонідівна,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року, у складі судді Симоненко О.В., -

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 3 січня 2018 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк».

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 26 жовтня 2020 року становить 40204 грн. 31 коп., та складається з: 28023 грн. 96 коп. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 49 448 грн. 07 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 28023 грн. 96 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 117 грн. 87 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 12062 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 нарахована пеня, 0,00 грн. нарахована комісія, а також судові витрати в сумі 2102 грн. 00 коп.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 січня 2018 року на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 6672,13 грн. та судовий збір у розмірі 348,72 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму коштів, які ним фактично використані. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що визнає і сам відповідач, то суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Підстав вважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом відсутні. У заяві позичальника від 03 січня 2018 року процентна ставка не зазначена.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт й Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору щодо вартості кредиту, зокрема процентної ставки.

Паспорт споживчого кредиту, що міститься в матеріалах даної справи, не є підтвердженням ознайомлення відповідача з конкретною відсотковою ставкою по кредиту за заявою від 03 січня 2018 року.

Задовольняючи частково вимоги банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту на суму 6672 грн. 13 коп., суд виходив з того, що відповідач дійсно користувався картковим рахунком, зокрема, знімав кошти (всього на суму 13191,47 грн.) погашав заборгованість, сума повернутих коштів в загальній кількості становить 6519,34 грн. (тобто сплачені ним кошти спрямовувались на погашення не лише тіла кредиту, але і процентів за користування ним та штрафних санкцій та комісій). Таким чином, різниця між сумою знятих відповідачем коштів та коштами, сплаченими на погашення заборгованості склала суму стягнутих коштів за рішенням суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, просила скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки.

Також вказує, що відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить розмір процентної ставки, умови, щодо невиконання зобов`язань по поверненню кредиту у вигляді подвійної процентної ставки та штрафи за порушення строків платежів. Підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, який містить умови кредитування, є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. Зазначає, що оскільки відповідач не виконував зобов`язань щодо повернення кредиту за погодженими сторонами умовами кредитування, тому скаржник наполягає, що до сплати з відповідача підлягає подвійна процентна ставка, тобто 86,4 %.

Вважає, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03 січня 2018 року (а.с.10), внаслідок чого йому надані кошти зі встановленим лімітом на кредитну картку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було надано кредитну картку з номером: НОМЕР_1 , дата відкриття 03 серпня 2017 року, термін дії 07/21. (а.с.9).

З довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що кредитний ліміт встановлено 20 березня 2018 року в розмірі 15000,00 грн., а 25 квітня 2019 року 0,00 грн. ( а.с.8).

Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку (а.с. 70-71).

Із наданого розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем за договором № б/н від 03 січня 2018 року станом на 26 січня 2020 року нарахована заборгованість у розмірі 40204,31 грн., яка складається з наступного: 28023,96 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 20798,83 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7225,13 грн, - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2056,54 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн, - нарахована пеня, 0,00 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (а.с.7).

У своєму позові Банк стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок 15 000 грн.

Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у нього утворилася заборгованість.

У відповідності із анкетою-заявою ОСОБА_1 ознайомився із договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами.

Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ КБ «Приватбанк» надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті www.privatbank.ua. Надані банком витяг з Умов та правил не підписані відповідачем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про одержання кредиту від 3 січня 2018 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, зокрема, за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції, оскаржується, лише в частині відмовлених позовних вимог. В частині часткового стягнення заборгованості за тілом кредиту, рішення суду не оскаржується, а тому колегія суддів не переглядає його в цій частині.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 3 січня 2018 року та виписки по рахунку, посилався на Паспорт споживчого кредиту та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», що розміщений на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 3 січня 2018 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, щодо сплати прострочених відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою- споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2018 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2021 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, який колегія суддів відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав недоведення того, що він є невід`ємною частиною договору від 3 січня 2018 року.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 3 січня 2018 року не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань.

Крім того, колегія суддів критично оцінює копію Паспорта споживчого кредиту від 12 грудня 2019 року (а.с.11-14), наданого банком до суду першої інстанції, на який посилається банк, як на доказ, що підтверджує ознайомлення та погодження з відповідачем істотних умов договору, зокрема, з розміром прострочених відсотків.

Так, копія Паспорту не містить жодної вказівки про те, що вона є невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 і анкета-заява не містить відповідної інформації про наявність додатку до договору у вигляді Паспорту споживчого кредиту.

Дата підписання даного Паспорту 12 грудня 2019 року не співпадає з датою укладення договору 3 січня 2018 року, тобто з проміжком часу майже в два роки.

Враховуючи виявлені протиріччя між копією Паспорту споживчого кредиту та анкетою-заявою, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави вважати, що дана копія Паспорту від 12 грудня 2019 року є невід`ємною частиною кредитного договору від 3 січня 2018 року (у формі анкети-заяви) та її умови, зокрема, строк договору, порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування пені, штрафу, процентної ставки при невиконанні зобов`язання, з якими ознайомлений відповідач, стосуються саме анкети-заяви від 3 січня 2018 року.

До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання анкети-заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, то такий доказ є неналежним і не береться до уваги судом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та прострочених відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що позивачем не доведено належними доказами заборгованості відповідача по простроченим відсоткам та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні даних вимог є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права на основі всебічного розгляду справи.

Інші доводи, наведені в обгрунтування апеляційної скарги, суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни, за наведеними у скарзі доводами немає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374-376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 22 березня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: О. М. Новіков

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова