Справа № 463/1564/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/726/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , позивачки ОСОБА_3 , її представниці ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Нора Н.В. від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , що складає 195 850,00 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят грн.)

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію замість належної ОСОБА_5 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 , що складає 65 000 грн. (шістдесят п`ять тисяч грн.)

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти в цій справі нове рішення яким відмовити Позивачу в задоволенні позову.

Вважає рішення незаконним, оскільки таке прийняте при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, недоведеністю твердження позивача, що має значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не взято до уваги та в мотивувальній частині рішення абсолютно нічого не вказано стосовно заперечень відповідача та поданих доказів на підтвердження факту того, що саме за час шлюбу подружжя не мало матеріальної можливості придбавати транспортні засоби, оскільки в сім`ї працював лише Відповідач по справі, та його рівень заробітку не був надто високим, а Позивач по справі за увесь час шлюбу ніколи не працювала, при тому, що в них лише одна дитина, яка на день розгляду справи вже повнолітня. Зокрема на підтвердження факту доходу сім`ї «Білень» було заявлено клопотання суду про витребування відповідної інформації з Пенсійного фонду України щодо сплачених внесків в Пенсійний фонд України, та з якого саме доходу. Дана відповідь надійшла на адресу Суду та наявна в матеріалах справи про те під час винесення рішення суду судом не надано належної оцінки такому доказу, який і підтверджує твердження Відповідача по справі щодо доходу. Вважає, що Позивачем не надано жодного доказу про те, що майно, а саме: транспортний засіб марки HUNDAI IX35 д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортний засіб марки Ford Tranzit д.н.з. НОМЕР_2 придбавались за спільні кошти подружжя. Звертає увагу суду на те, що під час відкриття провадження в справі Позивачем було подано заяву про розтермінування сплати судового збору в розмірі 4000, 00 гривень, у зв`язку з тим, що вона не працює, до ухвалення судового рішення в справі. Отже суд перед закінченням з`ясування обставин в справі мав би зобов`язати Позивача сплатити розтермінований судовий збір. Проте при винесенні рішення судом та в судовому рішенні сказано лише про те, що з відповідача слід стягнути 704,80 сплаченого судового збору. На його думку Позивачем не було представлено суду жодних доказів для підтвердження майнового становища, яке унеможливлює або ускладнює сплату судового збору, тому заява позивача про відстрочення або розстрочення сплати судового збору була необґрунтованою. Крім цього, вказував про те, що суду не було надано жодної довідки чи експертного звіту про вартість транспортного засобу Ford Tranzit, надано лише певні неформальні фото з сайту Avtoria.ua, який не є офіційним порталом РСЦ МВС та не може вістити відомості про вартість транспортного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представниці на підтримання апеляційної скарги, позивачки та її представниці в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 16 ЦК України, ст.ст. 60, 69,70 СК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постанову Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №755/20923/14-ц, ст. 141 ЦПК України, та задовольняючи позов, виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1994 року. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , власником такого являється ОСОБА_1 , дата реєстрації: 20.11.2012 року. Згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 24.07.2018р., вбачається, що згідно договору купівлі-продажу автомобіля марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , такий проданий 25.05.2018р., продавець: ОСОБА_1 , покупець ОСОБА_7 . Отже, в період з 20.11.2012р. по 25.05.2018р. автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 . Згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС у Львівській області автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 зареєстрований за гр. ОСОБА_1 з 12.07.2007 року. Крім того, суд не надав віри поясненням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те що автомобіль марки HUNDAI IX35 куплений за гроші ОСОБА_8 , які являються батьком та сестрою відповідача ОСОБА_1 , оскільки наявний родинний зв`язок між вищевказаними особами, а отже є заінтересованою стороною у вирішенні даного спору. Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку про належність вказаного вище спірного майна сторонам, набутого подружжям за час шлюбу. Тому суд вважав, що маючи рівне право на майно набуте подружжям під час шлюбу, тобто на 1/2 його частину, та визнав автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Враховуючи вищенаведене, суд вважав уточнені позовні вимоги підставними. При цьому, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 704,80 гривень.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

27.03.2018 ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 та гараж з господарською будівлею, за адресою: АДРЕСА_3 спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Здійснити поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, наступним чином: виділити у власність ОСОБА_5 автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 ; виділити у власність ОСОБА_1 , гараж з господарською будівлею, за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 . Судові витрати по справі покласти на Відповідача та стягнути з нього на її користь сплачений нею судовий збір.

04.10.2018 ОСОБА_3 подала суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила визнати автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 та гараж з господарською будівлею, за адресою: АДРЕСА_3 спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Здійснити поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, наступним чином: виділити у власність ОСОБА_5 автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 ; виділити у власність ОСОБА_1 , гараж з господарською будівлею, за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 . Визнати правочин на підставі якого було відчужено автомобіль марки HUNDAI IX35 2012 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 недійсним. Залучити до участі у справі в якості співвідповідача у справі 463/1564/18 Білень О.Г. Судові витрати по справі покласти на Відповідача та стягнути з нього на її користь сплачений нею судовий збір.

15.11.2018 ОСОБА_3 подала заява про уточнення позовних вимог, у якій остаточно просила:

?визнати автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ;

?стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , що складає 195 850 (сто дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн.;

?стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_10 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 , що складає 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень.

Судові витрати по справі покласти на Відповідача та стягнути з нього на її користь сплачений нею судовий збір.

Позов мотивувала тим, що за час шлюбу, зареєстрованого 24.09.1994 року, подружжям було спільно набуте майно, а саме: автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , та автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 . Оскільки таке нажите у період шлюбу, то є спільною сумісною власністю і частки сторін є рівними. Однак, 05.07.2018р. з відповіді регіонального сервісного центру МВС у Львівській області на адвокатський запит, стало відомо про те, що 25.05.2018р. відповідачем було відчужено автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 своїй матері ОСОБА_7 . Згідно договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 продав ОСОБА_7 автомобіль марки HUNDAI IX35 за 391700,00 грн. Відповідач здійснив продаж автомобіля, який було придбано за час шлюбу без згоди позивача, а кошти від реалізації спільного майна подружжя у розмірі 1/2 вартості автомобіля відповідачем на було передано ОСОБА_3 .

Із статей Сімейного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини вбачається таке.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім цього, відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Стаття 69 СК України, вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Окрім цього у статті 70 Кодексу зазначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Окрім наведеного ст. 71 СК України регулює способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до такої, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя будевстановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1994 року. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2017 року (Т.1 а.с. 5) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили.

За час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с. 4).

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 (Т.1 а.с. 6), вбачається, що власником такого є ОСОБА_1 , дата реєстрації: 20.11.2012 року.

Згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 24.07.2018р. (Т.1 а.с. 79-80), вбачається, що згідно договору купівлі-продажу автомобіля марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 , такий проданий 25.05.2018р., продавець: ОСОБА_1 , покупець ОСОБА_7 . Будь-яких доказів того, що такий відчужений відповідачем після розірвання шлюбу зі згоди позивачки чи Ѕ частина коштів від продажу автомобіля передана відповідачем позивачці у матеріалах справи немає.

Отже, в період з 20.11.2012р. по 25.05.2018р. автомобіль марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС у Львівській області автомобіль марки Ford Tranzit з номерним знаком НОМЕР_2 зареєстрований за гр. ОСОБА_1 з 12.07.2007 року.

Отже спірні автомобілі набуті на ім`я відповідача за час шлюбу сторін.

Доказів того, що автомобілі були придбані за особисті кошти відповідача у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлялося.

Навпаки, зважаючи, що такі були придбані за час шлюбу подружжя, слід презюмувати, що ці автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя.

Те, що у матеріалах справи немає доказів того, що позивачка під час перебування у шлюбі не працювала фактично значення немає, оскільки відповідно до змісту ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Доводи відповідача про те, що кошти на придбання автомобіля марки HUNDAI IX35 з номерним знаком НОМЕР_1 дав його батько фактично додатково стверджують про набуття автомобіля подружжям у спільну сумісну власність, оскільки, автомобіль був придбаний та використовувався сторонами спільно для задоволення їх інтересів, інтересів їх дитини, тобто в інтересах сім`ї за час їх спільного проживання у період коли вони проживали у зареєстрованому шлюбі (в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, також, здійснено відповідну відмітку про право на користування автомобілем поряд із зареєстрованим власником відповідачем ОСОБА_1 позивачкою ОСОБА_3 ).

Відповідно, якщо навіть припустити певну грошову допомогу батьків сторін сторонам у придбанні автомобіля, то вказане лише додатково стверджує про надання такої допомоги сім`ї сторін, а не комусь одному з них.

Також, гіпотетичне надання коштів батьком відповідача для придбання автомобіля подружжю, не може свідчити про перехід після цього права власності на цей автомобіль до батька відповідача чи особисту власність відповідача, а лише свідчить про надання коштів батьком відповідача подружжю для купівлі майна.

Окрім цього, факт продажу квартири батьком відповідача в 2006 році, тобто за 7 років до придбання автомобіля однозначно не може свідчити про можливе надання коштів на придбання автомобіля марки HUNDAI IX35 за ці кошти в 2012 році.

Відповідно достовірних, належних допустимих та достатніх доказів того, що автомобіль придбавався за кошти батька відповідача у матеріалах справи немає.

Щодо доводів скарги про те, що позивачкою не надано жодного доказу того, що вартість транспортного засобу марки Ford Tranzit номерний знак НОМЕР_2 становить 130000 грн. (не надано жодної довідки про оцінку транспортного засобів з регіонального сервісного центру МВС України, жодного експертного звіту про вартість транспортного засобу з врахуванням зносу, тощо) слід зазначити, що вказана позивачкою вартість автомобіля, яка була підтверджена витягами із спеціалізованого Інтернет сайту Avtoria.ua фактично не оспорювалась відповідачем у суді першої інстанції, не спростована відповідачем, що є його процесуальним обов`язком у випадку заперечення позовних вимог щодо стягнення з нього суми в розмірі 65000 грн., яка вирахувана позивачкою.

Так, відповідачем жодних доказів, на спростування поданих позивачкою, не подавалось (витягів з інших сайтів продажу автомобілів, довідки, висновку про вартість автомобіля чи аналогічних автомобілів, висновку експерта про вартість майна, тощо); обґрунтованих заперечень не наводилося; клопотань про витребування будь-яких доказів не заявлялося як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Відтак голослівні заперечення стосовно вартості автомобіля в суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення.

Таким чином, слід вважати, що вартість автомобіля марки Ford Tranzit номерний знак НОМЕР_2 , який підлягає поділу, була визначена судом першої інстанції на підставі доказів, наданих позивачкою, які не були спростовані відповідачем.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра