Єдиний унікальний номер 229/5057/20
Номер провадження 22-ц/804/1527/21
Номер провадження 22-ц/804/1527/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Азевича В.Б., Хейло Я.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 12 квітня 2021 року (ухвалену під головуванням судді Гонтар А.Л. ,повний текст складено 12 квітня 2021 року) у цивільній справі №229/5057/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), зацікавлена особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що ухвалою Дружківського міського суду від 15 травня 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

22 вересня 2020 року він поштою надіслав на адресу Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) заяву про примусове виконання рішення, до якої додав ухвалу суду.

20 жовтня 2020 року він звернувся до органу виконавчої служби із заявою, в якій просив надіслати на його адресу копію постанови, прийняту за результатами розгляду вищевказаної заяви про примусове виконання рішення, оскільки до цього часу не отримав ніякого документу. Однак, його заяву проігнорували, відповіді не надали, ніякого процесуального документа не надіслали.

Вказаною бездіяльністю були порушені його права як стягувача на отримання документу виконавчого провадження, які передбачені абзацем 2 частини1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою,зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Просив визнати бездіяльність органу виконавчої служби неправомірною і зобов`язати усунути порушення шляхом невідкладного надіслання йому разом з документом виконавчого провадження письмової відповіді на його заяву від 20.10. 2020 року.

Ухвалою Дружківського міського суду від 12 квітня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення на його користь та вирішити питання з приводу судових витрат, понесених ним на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 17000 грн..

В обґрунтування посилається на те, що повідомлення органу державної виконавчої служби про повернення виконавчого документу було прийнято 01.10.2020 року, а відправлено йому лише 06.11.2020 року, тобто через 35 днів потому, що є грубим порушенням приписів абзацу 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», де передбачено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Ці порушення суд першої інстанції проігнорував.

Судом першої інстанції помилково ототожнено факт реєстрації його заяви від 20.10.2020 року з фактом надходження цієї заяви до органу державної виконавчої служби. Так судом встановлено,що вищезазначена заява надійшла до ДВС 28.10.2020 року за відміткою відділу діловодства. Однак відмітка відділу діловодства свідчить не про надходження, а лише про реєстрацію заяви, яка фактично надійшла до ДВС 22.10.2020 року. Отже судом першої інстанції було проігноровано той факт,що його заява від 20.10.2020 року після надходження до ДВС 22.10.2020 року була зареєстрована з невиправданим зволіканням лише 28.10.2020 року, тобто через 6 днів після її надходження.

Це спростовує висновки суду першої інстанції про своєчасне направлення органом ДВС відповіді на його заяву від 20.10.2020 року.

Також вважає суперечливими висновки суду першої інстанції про своєчасне направлення відповіді і про відсутність з цього приводу порушень. Суперечливість висновків полягає в тому,що

навіть після реєстрації заяви від 20.10.2020 року саме 28.10.2020 року, відповідь на неї органом ДВС була надана не наступного робочого дня, а лише через 9 днів після реєстрації заяви, що свідчить не про відсутність з боку органу ДВС порушень,як помилково вважає суд першої інстанції,а навпаки,є свідченням недотримання органом ДВС строків,передбачених абзацем 3 частини1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

18 червня 2021 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про стягнення з ВДВС на його користь судових витрат на правничу допомогу, сплачених ним адвокату відповідно до договору від 15.12.2020 року у розмірі 17000 грн., що підтверджується атом приймання-передачі наданих послуг від 14.06.2021 року та прибутковим касовим ордером №1-14-06/21 .

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Дружківського міського ВДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як законну та обґрунтовану.

Зазначає, що заява ОСОБА_1 від 20.10.2020 року отримана ними 27.10.2020 року, про що є відмітка у реєстрі вручених листів, відправлених рекомендованою кореспонденцією від 24.10.2020 року та була зареєстрована у відділі відповідальною за ведення діловодства особою 28.10.2020 року. За результатами перевірки статусу поштового відправлення №645 22 жовтня 2020 року воно тільки надійшло на сортувальний цех м. Харків, а 24 жовтня 2020 року, яке значиться датою його отримання, є суботою - вихідним днем, що унеможливлює таке отримання відділом.

ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність органу ДВС саме з приводу несвоєчасного надання відповіді на заяву від 20.10.2020 року, а не повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 01.10.2020 року.

Посилаючись на положення ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» вважає, що орган ДВС вчасно розглянув заяву скаржника. Та звертає увагу , що скарга на дії державного виконавця була складена 27.10.2020 року, у той час коли заява щодо невиконання якої скаржиться ОСОБА_1 отримана ВДВС тільки 27.10.2020 року та зареєстрована 28.10.2020 року.

Зацікавлена особа не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції через Easycon з`явився представник Дружківського міського ВДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків)-Хащенкова Н.А.. Котляров О.К. та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки (а.с.186, 211-212)

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо ненадання відповіді на його заяву від 20 жовтня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця у цій частині є правомірними, оскільки скарга до суду надійшла раніше, чим заява надійшла до відділу державної виконавчої служби, а на час розгляду скарги в суді заявник отримав відповідь на свій лист від 20 жовтня 2020 року та відповідні документи.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Абзацем 2 частини1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою,зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20 жовтня 2021 року звернувся із заявою до Дружківського міського ВДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), в якій просив надіслати на його адресу копію постанови, прийняту ДВС за результатами розгляду його заяви від 22.09.2020 року про примусове виконання ухвали Дружківського міського суду від 15.05.2019 року про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 ..

Заява ОСОБА_1 від 20 жовтня 2020 року зареєстрована як вхідна кореспонденція виконавчої служби 28 жовтня 2020 року, що підтверджується штампом вхідної реєстрації (а.с.100).

27.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дружківського міського ВДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) обґрунтовуючи її тим, що йому не надали у відповідності до абз.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» відповідь на його звернення про результати розгляду його заяви від 20 жовтня 2020 року, в якій він з посиланням на положення абзацу 2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» просив надіслати йому копію постанови за результатом розгляду заяви від 22 вересня 2020 року.

В обгрунтування своєї скарги ОСОБА_1 в частині того, що відділом ДВС отримана його заява від 20.10.2020 року саме 22.10.2020 року, надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №645.Однак повідомлення містить назву адресата і не має посилання на те,що саме було направлено на адресу відділу ДВС,тому такий доказ судом першої інстанції правильно не був прийнятим до уваги як належний. Інших доказів, які б безспірно підтверджували отримання заяви ОСОБА_1 22 жовтня 2020 року матеріали справи не містять.

За встановлених обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заява ОСОБА_1 від 20 жовтня 2020 року зареєстрована як вхідна кореспонденція виконавчою службою 28 жовтня 2020 року. 06 листопада 2020 року на заяву йому направлена відповідь з копіями документів, яку він отримав 10 листопада 2020 року, що не оспорюється заявником.

Таким чином суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що права ОСОБА_1 порушені не були та з боку органів ДВС бездіяльності при розгляді його заяви від 20.10.2020 року допущено не було та обгрунтовано відмовив в задоволенні скарги, оскільки термін розгляду заяви ОСОБА_1 не перевищив строки розгляду заяв, встановлені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13ЦПК України),суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що відділом ДВС було допущено порушення абзацу 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення, оскільки повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання датовано 01.10.2020 року, а направлено йому лише 06.11.2020 року, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки зазначені обставини не були предметом судового розгляду,так як бездіяльність органу ДВС обгрунтовувалася в скарзі іншими обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з ухваленням нового немає.

Між тим в мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції помилково послався на положення ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлені вимоги до виконавчого документу та наводить висновки, з яких обставин може бути повернутий виконавчий документ стягувачу, при цьому зазначає, що дії державного виконавця в цій частині не оскаржуються. Зазначене не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості скарги, проте суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали такі посилання як зайві, як такі, що виходять за межі самої скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. При цьому зміна рішення відповідно до ч.4 ст. 376 ЦПК України може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи зазначене та положення ст.141 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати ОСОБА_1 у вигляді сплаченого ним за подання апеляційної скарги судового збору та витрат на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню за рахунок органів ДВС.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду від 12 квітня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини обґрунтування щодо правомірності повернення стягувачу виконавчого документа з посиланням на положення ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині ухвалу Дружківського міського суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Судді: