Справа № 569/6112/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1 відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Рівне у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення місця проживання дитини з матір`ю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , вимоги за яким в частині стягнення аліментів зменшила заявою від 23.06.2021 р., про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення місця проживання дитини з матір`ю . Просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 листопада 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис за №1814 розірвати. Малолітню дитину - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити проживати з мамою. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їхньої малолітньої доньки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі - ОСОБА_3 , перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 21 листопада 2015 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1814. Від спільного подружнього життя, у них з Відповідачем є малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останніх трьох років спільного проживання між ними постійно виникали сварки та скандали на побутовому ґрунті, що в основному відбувається на очах у доньки що вкрай негативно відображається на її психічному стані. Відповідач по справі не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться сім`єю, живе своїм життям. Протягом більше року вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не турбуються один про одного, проживають окремо та фактично стали чужими людьми, втратила до відповідача по справі почуття любові, довіри та поваги. Добровільно Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час вона, враховуючи вік дитини ( 4 роки) , не має можливості повністю самостійно матеріально утримувати дитину, забезпечувати її всім необхідним, нормально піклуватись про її стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Відповідач ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, однак має постійний дохід, а тому може та повинен матеріально забезпечувати свою дитину, матеріальне становище Відповідача не обтяжене утриманням інших осіб, будь які хронічні захворювання в нього відсутні , за ним зареєстроване нерухоме майно, автомобіль, що відповідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України, враховуються при визначенні розміру аліментів. У зв`язку з вищезазначеним, вважає , що аліменти мають бути визначенні та стягнуті з Відповідача по справі у відповідності до ст.183 СК України, в частці від його заробітку (доходів), з врахуванням вимог ч.2 ст.182 СК України про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, вважає за доцільне, після розірвання шлюбу, залишити проживати з нею їхню малолітню доньку, що, враховуючи її вік, стать та прив`язаність до мами, позитивно впливатиме на її виховання та розвиток. Так, на сьогоднішній день постало питання про зміну місця реєстрації їхньої малолітньої доньки , що не можливо без згоди відповідача. З метою вирішення вказаного спору, а також уникнення подальших можливих суперечок при вирішенні аналогічних питань та при виїзду дитини за кордон на оздоровлення, змушена звертатись з даним позовом до суду. Так, враховуючи те, що відповідач по справі дитиною не займається, не цікавиться її розвитком та здоров`ям, вважає, що встановлення її місця проживання саме з матір`ю забезпечить її найкращі інтереси. Позивачка ОСОБА_1 у підготовчому засіданні підтримала позовну заяву з урахуванням уточнених вимог в частині стягнення аліментів, просила позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання дочки з позивачкою та стягнення з нього на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його доходу до повноліття дитини. Ухвалою суду від 08.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання з участю сторін. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши надані докази,та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання відповідачем ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні пред`явленого до нього позову дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.11.2015 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1814. З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 984, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені більше року тому та не відновлювалися, спільного господарства , бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги

Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, взаємовідносини між сторонами, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та малолітньої дитини, а тому шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дитини, тому суд прийшов до висновку, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити з матір`ю - ОСОБА_1 , проти чого не заперечує відповідач.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання доньки в добровільному порядку, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - з 26.03.2021 р. до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць з 26.03.2021 р. по 26.04.2021 р. допустити до негайного виконання. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, крім доньки ОСОБА_4 , утриманців, тощо), судом не встановлена. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 1816,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю, та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 908,00 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 55, 110, 112, 115 , 160, 180, 182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд , - вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21.11.2015 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1814, розірвати.

Малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівне на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.03.2021 р.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць з 26.03.2021 р. по 26.04.2021 р. допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім ) грн. 00 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 24.06.2021 року. Суддя: О.В.Панас