ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Харків

справа № 642/6858/20

провадження № 22-ц/818/3733/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», на рішення Ленінського районного суду м. Харкова ухваленого 15 лютого 2021 року у складі судді Грінчук О.П.,

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу з надання послуг з природного газу за період з 01.11.2016 по 30.11.2020 у розмірі 20 613,05 грн., пеню 20,58 грн., 3% річних в розмірі 2387,09 грн., інфляційні втрати в розмірі 4841,33 грн.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 р., та розміщений на офіційному сайті Товариства. Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг ТОВ «Харківгаз збут» за адресою АДРЕСА_1 . Внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати послуг з газопостачання утворилася вищевказана заборгованість за період з 01.11.2016 по 30.11.2020 в розмірі 20 613, 05 грн. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, нараховані 3% річних 2 387, 09 грн., інфляційні втрати 4 841, 33 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 09.02.2021, ОСОБА_1 , не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Не проживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Проте, достовірних доказів того, що власником будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з рішення суду від 15.02.2021 ОСОБА_2 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», подано апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що відносини виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р. та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1382/27827. Згідно термінів наведених у вказаних Правилах законодавством не обмежено право постачальника природного газу надавати послугу до об`єкту побутового споживання, що належить споживачеві тільки на праві власності, оскільки споживачем є не власник об`єкту побутового споживання, а фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб. За даними оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_2 відкрито особистий рахунок НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Вважає, що судом не витребувана інформація з ГУ ДФС у Харківській області, у зв`язку з чим не можливо встановити реєстрацію (або зняття з реєстрації) відповідача в зазначеному будинку по АДРЕСА_1 та винести законне та обґрунтоване рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог. При цьому суд виходив із відсутності доказів того, що відповідачка є споживачем послуг з газопостачання, які надає позивач ТОВ «Харківгаззбут» оскільки відсутні докази на підтвердження права власності відповідача на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 і як наслідок недоведеністю існування договірних відносин між сторонами.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, які відповідають матеріалам справи та вимогам закону, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Харківгаззбут» з 01.07.2015 р. здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21.05.2015 р. та з 11.05.2017 р. згідно постанови № 633 від 11.05.2017р.

ТОВ «Харківгаззбут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 та на ім`я ОСОБА_1 , відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 ( а.с.6-7).

Як вбачається з інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 09.02.202 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідач за зазначеною адресою не зареєстрований ( а.с. 15).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 ( а.с. 54 55).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

ТОВ «Харківгаззбут» відповідно до ліцензії надає послуги з постачання природного газу на території Харківської області.

Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог Правил.

Положеннями пункту 5 розділу І Правил визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до положень пунктів 2 і 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

З огляду на вищевикладене, судова колегія уважає, що оскільки будинок АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_1 на правах власності або користування, він не може бути споживачем природнього газу за цією адресою.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина