Справа № 182/6829/20
Провадження № 2/0182/315/2021
11.03.2021 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини.
07 листопада 2019 року його на підставі наказу № 2 було прийнято на посаду водія за сумісництвом до Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я». При цьому, його основним місцем роботи є БО «БФ» Ресурси життя» по проекту «Поліпшення виявлення випадків ВІЛ-інфекції та доступу до лікування серед людей, що вживають ін`єкційні наркотики в Україні». На час прийняття його на роботу в Благодійну організацію «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» на посаду водія в наказі про прийняття не було зазначено кінцевого терміну роботи. 04 лютого 2020 року він отримав попередження про звільнення через скорочення посади, але не був звільнений та продовжував працювати. 30 червня 2020 року керівник Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» попросила його написати заяву про звільнення за згодою сторін на умовах продовження роботи з 01 липня 2020 року. У заяві про прийняття на роботу з 01 липня 2020 року та наказі також не було вказано кінцевий термін роботи. Враховуючи, що в особистій заяві та в наказі про прийняття на роботу термін дії договору не визначений, займана посада та характер виконуваної роботи має характер постійної і в даному випадку необхідно було укладати безстроковий договір, однак, роботодавцем не дотримано норми ст.23 КЗПП України. Між ними було укладено трудові договори: № 4-Т/ 27-CDC-19-20 від 08.11.2020 року (строк дії трудових відносин - до 30 червня 2020 року) та №3-TY27-CDC-19-20 (відповідно до якого, строк дії трудових відносин було продовжено до 30 вересня 2020 року, тобто ще на 3 місяці, які, на його думку, були складені з порушенням трудового законодавства, передбаченого ч.2 ст.23 КЗпП України). Керівник Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» чинила на нього тиск, змушувала звільнятися (хоча, він не бажав втрачати чи змінювати роботу), говорила, що він небажаний працівник, так як працює в суміжній організації (яка теж використовує даний автомобіль). 04 лютого 2020 року він отримав попередження про звільнення через скорочення посади, але так і не був звільнений та продовжував працювати. Керівник Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» ще до закінчення проекту та строку його трудового договору знала, що проект буде продовжений, оскільки 28 вересня 2020 року до основного його роботодавця БО «БФ» Ресурси життя» та особисто його було повідомлено, що з жовтня буде прийнятий новий водій і буде присутній під час його виїзду для ознайомлення зі специфікою роботи. За цей час порушень внутрішнього трудового розпорядку з його боку не було. 15 вересня 2020 року його було повідомлено в усній формі, що з 30 вересня 2020 року, на підставі наказу № 24, його буде звільнено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. До того ж, стаття 36 КЗпП України складається з 4 частин, тому формулювання про звільнення без посилання на частину статті є некоректним. Крім цього, заяву на звільнення він не писав. При звільненні, в обох випадках, копії наказів про звільнення надані не були, що, в даному випадку, є порушенням ч.2 ст.47 КЗпП України. У місячний строк він письмово звернувся до відповідача, щоб отримати копію наказу про звільнення (трудова книжка не видавалась, оскільки ця робота не є основною), оскільки з наказом про звільнення він не був ознайомлений, формулювання звільнення було вказано невірно. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем було порушено норми діючого трудового законодавства, просить суд ухвалити рішення, яким договір № 3 - Т/27 - CDC - 19- 20 в частині строку дії до 30 вересня 2020 року визнати недійсним, наказ № 24 від 15 вересня 2020 року про звільнення з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.З6 КЗпП України визнати незаконним, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення і до поновлення його на роботі.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.19-20).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач Благодійна організація «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого її місця перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права та обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі, дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.
Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Благодійною організацією «Всеукраїнський благодійний фонд» «Джерело здоров`я» було укладено трудовий договір № 4-Т/ 27- CDC-19-20 від 08 листопада 2019 року, згідно якого ОСОБА_1 призначено на посаду водія мобільної амбулаторії за сумісництвом, на термін 30 червня 2020 року (а.с.3-5). 01 липня 2020 року між позивачем та Благодійною організацією «Всеукраїнський благодійний фонд» «Джерело здоров`я» було укладено строковий трудовий договір № 3-Т/ 27- CDC-19-20, згідно якого ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія мобільної амбулаторії за сумісництвом на термін до 30 вересня 2020 року (а.с.7-9). Відповідно до п.2.1. вищевказаного строкового трудового договору, працівнику випробувальний термін не встановлювався, а тому, у відповідності до п.1.6. строкового трудового договору, ОСОБА_1 повинен приступити до виконання своїх посадових обов`язків з 01 липня 2020 року. Як вбачається з розділу 8 п.8.1 Строкового трудового договору № 3-Т/ 27- CDC-19-20, у випадку, якщо певне положення цього договору є або буде визнано недійсним, решта положень цього договору залишається чинними. Сторони зобов`язуються замінити недійсне положення таким, яке якнайбільше передає зміст та мету положення, але є допустимим з правового регулювання (а.с.8). У встановленому порядку та у відповідний спосіб було укладено спірний трудовий договір з позивачем, в якому погоджено всі умови договору без застережень, шляхом засвідчення власноручним підписом, та скріплено печаткою. Таким чином, твердження позивача про те, що сторонами не погоджено строк дії строкового трудового договору, є хибним та не відповідає дійсності, оскільки в самому трудовому договорі чітко вказаний період, на який позивач призначається у якості водія, а саме: з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року, що дорівнює тримісячному терміну. Згідно розділу 9 п.9.1. вищевказаного строкового договору, при невиконанні чи неналежному виконанні своїх обов`язків, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавством України та цим договором. Пунктом 9.2 строкового договору передбачено, що спори між сторонами вирішуються в порядку, встановленому законодавством України. При цьому, будь-яке правове врегулювання щодо припинення трудових відносин (на якій підставі, визначеній статтями КЗпП України) у строковому трудовому договорі відсутнє. Крім цього, пунктом 7.1. передбачено, що строковий трудовий договір № 3-Т/ 27- CDC-19-20 від 01 липня 2020 року вступає в силу з 01 липня 2020 року та діє до 30 вересня 2020 року включно, на час дії проекту «Поліпшення виявлення випадків ВІЛ інфекції та доступу до лікування серед людей, що вживають ін`єкційні наркотики в Україні». Тобто, в даному випадку, умовами договору передбачена можливість продовження трудових відносин з керівником після закінчення терміну його дії, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, строковий трудовий договір укладався з зазначенням терміну з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року, тобто на час дії вищевказаного проекту. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Благодійною організацією «Всеукраїнський благодійний фонд» «Джерело здоров`я» 04 лютого 2020 року було винесено попередження, згідно якого, відповідно до наказу № 2 від 03 лютого 2020 року «Про затвердження нового штатного розпису», з 04 квітня 2020 року посада, яку займав позивач по справі ОСОБА_1 , скорочувалась, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6). Фактично відповідач, звільняючи позивача з посади водія, підтвердив відсутність намірів на укладання з ним трудового договору на новий термін. Закінчення терміну дії контракту і видання у зв`язку з цим наказу або розпорядження про звільнення, доводить відсутність наміру переукласти або продовжити трудовий контракт відповідача з позивачем.
Таким чином, суд вважає доводи позивача, наведені ним в позовній заяві, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.2-6, 9-13, 19, 27-28, 175, 258-259, 263-265 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Джерело здоров`я» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати відмовити.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал