ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4888/21 Справа № 201/2520/20 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , комунальне підприємство Центр реєстрації та надання послуг Нивотрудівської сільської ради про визнання протиправними рішення державного реєстратора та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з, уточненим 27 листопада 2020 року, позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , КП Центр реєстрації та надання послуг Нивотрудівської сільської ради про визнання протиправними рішення державного реєстратора та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, мотивуючи його тим, що 29 липня 2005 року між нею та ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого став ЗАТ «Хоум Кредит Банк», укладено кредитний договір №166-05/в, на підставі якого вона отримала кредит в розмірі 70 000 доларів США строком з 29 липня 2005 року по 28 липня 2020 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та ЗАТ «Агробанк» укладено іпотечний договір №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року, предметом іпотеки є 1/2 частина домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці площею 1 212 кв.м, у фактичному користуванні з належними будівлями, загальною вартістю 381 591 грн.

Вказувала, що 28 березня 2011 року між ПАТ «Хоум Кредит Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення права вимоги №20110328-Г за всіма кредитними договорами, у тому числі і право вимоги за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року. Того ж дня між ПАТ «Хоум Кредит Банк та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір права вимоги за іпотечним договором №20110328/1-Г, за яким також відступлено ПАТ «Платинум Банк» вимогу за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. 26 липня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансовою компанією «Дапт Фінанс» було укладено договір №277К про відступлення права вимоги за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. 04 вересня 2018 року між ТОВ «Фінансовою компанією «Депт Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір №01/0918-ЦО про відступлення права вимоги за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року.

Зазначала, що їй не направлялося жодного повідомлення про зміну кредитора. З інформаційної довідки від 05 листопад 2019 року стало відомо, що 14 березня 2019 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. Втім не може бути примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як місце постійного проживання позичальника. Окрім того в порушення вимог ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку» при набуті у власність іпотекодержателя іпотечного майна не було здійснено оцінку майна на момент такого набуття.

Посилаючись на те, що державним реєстратором порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просила суд ухвалити рішення, яким визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45961736 від 14 березня 2019 року державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова С.В. про державну реєстрацію права власності на Ѕ частину домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності за №30698246 від 14 березня 2019 року на 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45961736 від 14 березня 2019 року державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що вимогу про дострокове погашення заборгованості вона не отримувала. Наполягала на тому, що положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті є підставою для задоволення позовних вимог.

26 травня 2021 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала про те, що апелянт має у власності нерухоме майно, що виключає застосування до виниклих правовідносин положень Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Вказувала, що надсилала відповідну вимогу яка була нею отримана, а держаним реєстратором не допущено жодних порушень оскільки нею було надано ряд відповідних документів.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого став ЗАТ «Хоум Кредит Банк», укладено кредитний договір №166-05/в, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 70 000 доларів США для придбання нерухомості, строком з 29 липня 2005 року по 28 липня 2020 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом (т.1 а.с.244-246).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк» укладено іпотечний договір №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року, предметом іпотеки є 1/2 частина домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці площею 1 212 кв.м, у фактичному користуванні з належними будівлями, загальною вартістю 381 591 грн., що належало позивачу згідно нотаріально посвідченого договору купівліпродажу від 29 липня 2005 року (т.1 а.с.235-238).

28 березня 2011 року між ПАТ «Хоум Кредит Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення права вимоги №20110328-Г за всіма кредитними договорами, у тому числі і право вимоги за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року. Того ж дня між ПАТ «Хоум Кредит Банк та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір права вимоги за іпотечним договором №20110328/1-Г, за яким також відступлено ПАТ «Платинум Банк» вимогу за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року.

26 липня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансовою компанією «Дапт Фінанс» було укладено договір №277К про відступлення права вимоги за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року.

04 вересня 2018 року між ТОВ «Фінансовою компанією «Депт Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір №01/0918-ЦО про відступлення права вимоги за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року (т.1 а.с.233-243).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки на 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці площею 1212 кв.м, у фактичному користуванні з належними будівлями та спорудами та в цілому складається з: літ.А-1 - цегляний житловий будинок, житловою площею 103,8 кв.м, літ.Б - навіс, №1-18 - споруди, огорожі, І-замощення, яке належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівля продажу від 29 липня 2005 року, шляхом реалізації з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості в розмірі : 62 780, 28 доларів США (що за курсом НБУ дорівнює 1 505 753 грн.60коп.) та 34 632 грн. 07 коп., в тому числі по кредиту 52 158,34 доларів США (що за курсом НБУ дорівнює 1 250 991 грн.71коп.); по відсотках 10 621,94 доларів США (що за курсом НБУ дорівнює 254 761 грн.92 коп.); по щомісячній комісії 24 730 грн.99коп.; по пені 9 901 грн.08 коп., шляхом проведення публічних торгів з продажу предмета іпотеки, за ціною, яка встановлюється на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопад 2015 року доповнено резолютивну частину рішення абзацем наступного змісту «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року» (т.1 а.с. 22-25).

07 вересня 2018 року ОСОБА_2 на адреси: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 були направлені ОСОБА_1 оригінали повідомлення про заміну кредитора за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року, необхідність сплати за кредитом та зміну реквізитів від 07 вересня 2018 року, що підтверджується описом та квитанціями про направлення (т.1 а.с.56-59 ), які згодом були повернуті за закінченням терміну зберігання (т.1 а.с.118).

02 жовтня 2018 року ОСОБА_2 направлено на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 (місце реєстрації позивача); АДРЕСА_3 письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року, вимогу від 02 жовтня 2018 року про усунення порушень умов кредитного договору №166-05/в від 29 липня 2005 року (т.1 а.с.60-63), які 09 жовтня 2018 року були отриманні, про що мається підпис в повідомленні про вручення поштових відправлень за №113 та №067 (а.с.64).

ОСОБА_2 для реалізації своїх прав, закріплених ст.37 Закону України «Про іпотеку», звернулась до комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради та 14 березня 2019 року державним реєстратором Ковальовим С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на 1/2 частину домоволодіння, АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (т.1 а.с.73).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, в контексті наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що ОСОБА_2 вчинила дії стосовно належного повідомлення ОСОБА_1 про зміну кредитора та направила вимоги про дострокове погашення заборгованості та про усунення порушень умов кредитного договору, а також те, що на момент державної реєстрації права власності на іпотечне майно дане майно не було єдиним житлом позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №30698246, щодо права власності на спірний будинок, відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абзацом четвертим частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

За змістом абзацу другого частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно

з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (частини друга та третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі №205/578/14-ц, провадження №14-48цс19).

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1)копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2)документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3)заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10,18 Закону №1952-IV та статті 37 Закону №898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №638/20000/16-ц, провадження №14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року №211.

У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

ОСОБА_2 іпотекодавцю ОСОБА_1 07 вересня 2018 року на адреси: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 були направлені оригінали повідомлення про заміну кредитора за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором №166-05/в/1 від 29 липня 2005 року, необхідність сплати за кредитом та зміну реквізитів від 07 вересня 2018 року, що підтверджується описом та квитанціями про направлення (т.1 а.с.56-59), які згодом були повернуті за закінченням терміну зберігання.

Отже повідомлення про зміну кредитора ОСОБА_2 було направлено на адресу фактичного місця проживання ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , що спростовує посилання позивача про ненаправлення повідомлення за її фактичним місцем проживанням, окрім того, дане повідомлення було направлено за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . Адреса реєстрації позивача підтверджується наданою копією паспорта (т.1 а.с.118).

02 жовтня 2018 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 , що є місцем реєстрації позивача, та на адресу: АДРЕСА_3 направлено письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №166-05/в від 29 липня 2005 року, вимогу від 02 жовтня 2018 року про усунення порушень умов кредитного договору №166-05/в від 29 липня 2005 року (т.1 а.с.60-63), які 09 жовтня 2018 року були отриманні, про що мається підпис в повідомленні про вручення поштових відправлень за №113 та №067 (а.с.64).

Після направлення повідомлень у зв`язку з невиконанням зобов`язань та не усунення таких порушень, ОСОБА_2 реалізувала своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки.

Доводи апеляційної скарги позивача цих висновків не спростовують. Посилання на те, що в поштових повідомленнях про отримання повідомлень міститься не її підпис не можуть бути прийняті до уваги.

У пункті 1 Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно інформації з Державного реєстру станом на 24 березня 2020 рік за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 ,(іпотекодержатель ОСОБА_2 ); будинок АДРЕСА_5 право власності з 20 листопада 2007 року; садовий будинок АДРЕСА_6 , право власності з 22 червня 2011 року; квартира АДРЕСА_7 , право власності з 18 травня 2004 року (т.1 а.с.73-77).

Посилання на те, що будинок АДРЕСА_6 знищено та він є непридатним до проживання є недоведеними, крім того у разі доведеності факту знищення будинку не свідчить про втрату права власності на на нього.

Позивачем було надано договір купівліпродажу квартири від 22 січня 2016 року, згідно якого АДРЕСА_7 (а.с.213), однак ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою й на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.