Справа № 452/1177/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"26" травня 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря Страхоцької Т.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Самборі Львівської області у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного 22 березня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за №383, житлова квартира АДРЕСА_1 була набута нею у власність від продавця ОСОБА_3 , третя особа по справі.

Згідно умов, викладених в п.5.4 договору купівлі-продажу, продавець зобов`язувався виписатись з відчуженої квартири (знятися з реєстраційного обліку) разом з членами своєї сім`ї до 29.03.2021 року.

Однак, станом на 30.03.2021 року у набутій квартирі залишилась бути зареєстрованою відповідачка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка продавця, що підтверджується відомостями з будинкової книги про реєстрацію місця проживання та довідкою КП СМР «ЖЕК» №2008 від 30.03.2021 року.

Фактично відповідачка ОСОБА_2 у житловій квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2000 року, що підтвердили сусіди, які проживають поруч і яким відомі обставини її непроживання, у своїх заявах від 30.03.2021 року, засвідчених начальником КП СМР «ЖЕК».

Просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримали повністю, просять його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а справу слухати у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов визнала повністю, не заперечує проти його задоволення, просила слухати справу у її відсутності.

Третя особа, на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу укладеного 22 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №383, ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно умов, викладених в п.5.4 договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зобов`язувався виписатись з відчуженої квартири (знятися з реєстраційного обліку) разом з членами своєї сім`ї до 29.03.2021 року.

Відповідно до записів у будинковій книзі за адресою: в АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386.391 ІДК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житлова квартира, будинок, садиба, (статті 379, 382 ЦК України).

У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (стаття 346 ЦК України ).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності с абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник житла мас право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (частина перша статті 346 ЦК України), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене також щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Положення ч.2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

Аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що із припиненням права власності особи (власника) на нерухоме майно втрачається і право користування цим жилим приміщенням у осіб, які за його згоди мали право користуватися вказаним житловим приміщенням. На момент набуття позивачем права власності на квартиру відповідачка значилась у ній зареєстрованою, разом з тим з підстав зміни власника, остання втратили право користування житловим приміщенням. Тобто, право відповідача користуватися житловим приміщенням є похідним від права власності на квартиру, при цьому припинення права власності особи на квартиру припиняє і право інших осіб, які зареєстровані в цій квартирі та користуватися житловим приміщенням.

Оскільки, відповідачка у квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживає з 2000 року, а реєстрація у квартирі порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, то її слід визнати такою, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя