КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=====================================================================
Провадження №22-ц/824/7678/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду мм. Києва від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням суду на користь позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно. Оскільки відповідач несе суттєві витрати на дитину, то вважає, що аліменти, які сплачуються ОСОБА_2 є мізерними.

Окрім того вказує про те, що ОСОБА_1 має на утриманні другу дитину та проживають в орендованому приміщенні.

Також, позивач зазначала, що відповідач проживаючи в м. Києві повністю уникає від сплати аліментів, які були встановленні рішенням суду.

На підставі викладеного в позові, просила суд першої інстанції форму стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2008 року, з 250 грн. на ј частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано доводи позивача з приводу погіршення майнового стану, яке пов`язано з народженням ще однієї дитини, відсутністю у позивача та її нового чоловіка власного житла, наявністю заборгованостей по кредитних договорах, що в загальній сумі складає більше ста тисяч гривень.

Окрім того, ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги зазначає, що перебуваючи у тяжкому матеріальному стані, постійному хвилюванні за долю своїх дітей, не могла оплатити послуги адвокатів, у зв`язку з чим не надала суду першої інстанції всіх належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема доказів щодо наявності заборгованостей по кредитних договорах та інших витратах, а тому просить суд апеляційної інстанції прийняти надані докази та надати їм належну правову оцінку.

Відповідно до довідки про доходи, що видана за місцем роботи ОСОБА_1 , остання отримала дохід в розмірі 40775 грн. 57 коп., за період з березня 2020 року по березень 2021 року, натомість відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів, не бере участі у вихованні дитини та не надає належної матеріальної допомоги. Зазначені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для зміни розміру аліментів.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Окрім того, у поданому відзиві ОСОБА_2 зазначає, що звертаючись до суду з позовом позивач не надала тих доказів, які були долучені нею до апеляційної скарги, при цьому не обґрунтувала поважність причин неподання таких доказів до суду першої інстанції чим порушила вимоги ст. 356 ЦПК України. Не надала ОСОБА_1 і належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення матеріального становища, що давало б можливість останній звертатися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

При цьому не відповідають дійсності твердження скаржника про те, що відповідачем не виконується рішення суду та не сплачуються аліменти, оскільки починаючи з грудня 2019 року ОСОБА_2 щомісячно сплачує ОСОБА_1 аліменти на дитину в розмірі 2000 грн., яка складається з основної суми та суми спрямованої на погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Всі інші заперечення щодо відсутності стабільного доходу, відсутності у власності відповідача нерухомого майна та транспортних засобі були викладені у відзиві на позов та є аналогічними за змістом до обставин, що зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому зазначила аналогічні обставини, які викладені нею в апеляційній скарзі та наполягала на задоволенні її апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №3096 від 09.12.2005).

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 08 серпня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 листопада 2019 року, виданої Дарницьким районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, станом на 01 листопада 2019 року відповідач має заборгованості зі сплати аліментів у сумі 36 771,50 грн., яку відповідач поступово погашає, про що він надав суду копії відповідних квитанцій.

Крім того, розмір стягуваних з відповідача аліментів було збільшено з 250,00 грн. до 972, 00 грн. згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 28 серпня 2018 року, яким було внесено суттєві зміни щодо спрощення розгляду справ про стягнення аліментів шляхом їх розгляду в наказному та спрощеному позовному провадженні. Крім того, вказаним законом було змінено правовий статус аліментів та підвищення їх мінімального розміру до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

03 вересня 2016 року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , та після державної реєстрації шлюбу змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

Крім того, у вказаному зареєстрованому шлюбі у відповідача народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про зміну матеріального стану: у відповідача - в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причин, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.

Як передбачено у ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 вересня 2019 року по справі №459/2181/17.

Таким чином, заявляючи вимогу про збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 повинна була надати суду докази на підтвердження зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я платника аліментів або ж докази, які підтверджують ці ж обставини щодо неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження погіршення матеріального становища або ж поліпшення матеріального становища відповідача у справі, з якого за рішенням суду стягуються аліменти на дитину. Натомість в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається уже на ту обставину, що в неї від іншого шлюбу народилась ще одна дитина, ні вона, ні її чоловік не маються власного житла, а проживають в орендованому житлі, а також посилається на наявність кредитної заборгованості, на підтвердження вказаних обставин долучила до апеляційної скарги відповідні докази.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, наведені в апеляційній скарзі підстави для збільшення розміру аліментів, а саме народження іншої дитини, перебування в іншому шлюбі, відсутність у власності рухомого та нерухомого майна, наявність кредитних зобов`язань не може бути безумовною підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача у даній справи.

Зазначене також узгоджується з висновком Верховного Суду, що викладений в постанові суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довела факту погіршення її майнового становища та не довела факту поліпшення майнового становища відповідача, які є взаємозалежними під час вирішення судом питання про зміну розміру аліментів в сторону їх збільшення, а тому у суду відсутні достатні правові підстави для скасування обґрунтованого та законного рішення суду, що ухвалено на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 83, 89, 367, 369, 374, 375 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду мм. Києва від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: