УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участі секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Полонської Я.А., заінтересована особа ОСОБА_2 , -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року скаржниця ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Звонарьова В.В., який діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги, звернулася до суду із вказаною скаргою. В обґрунтування якої зазначила, що на виконанні у Кальміуському ВДСВ у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавчий лист у справі №2-718/2001, виданий 05.04.2001 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.03.2001 року. В ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням №46614883, у боржника ОСОБА_2 станом на 19.10.2014 року виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7783,08 грн. Разом з тим, скаржниця наводить свій розрахунок заборгованості, за яким вказує, що за період з 19.10.2014 року по 22.01.2019 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам складає 62085,60 грн. та з відрахуванням сплачених ним кошів у 2019 році (46052,80 грн.) станом на 22.01.2019 року становить 16032,80 грн. Вказана розбіжність виникла у зв`язку із помилковим розрахунком державного виконавця нарахованої заборгованості за період 02.04.2016 року по 22.01.2019 року, оскільки таке нарахування проводилось виходячи із середньомісячної заробітної плати після утримання всіх обов`язкових податків. Вважає, що вищевказані дії державного виконавця Полонської Я.А. є неправомірними та порушують її права як стягувача.

Скаржниця та її представник ОСОБА_4 , який діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.11.2019 року та ордеру серії ДН №131010 від 15.02.2021 року, в судове засідання не з`явились, раніш подали відповідні заяви, згідно яких вимоги, зазначені в скарзі підтримали, просили їх задовольнити, скаргу розглянути у їх відсутність.

Державник виконавець Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Полонська Я.А., в судові засідання не з`являлась, своєчасно надала відзив на скаргу за яким, просила відмовити у її задоволенні, вказуючи на правомірність своїх дій. Зазначила, що виконавче провадження №46614883 щодо виконання виконавчого листа №2-718/2001, виданого 05.04.2001 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.03.2001 року, надійшло до Кальміуського ВДВС з Волноваського РВДВС 13.01.2021 року. Державним виконавцем Кальміуського ВДВС за період з 02.04.2016 року по 22.01.2019 року зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виходячи із середньомісячної заробітної плати для даної місцевості відповідно до вимог ч.2 ст.195 СК України та в якій не вказано про необхідність вираховувати податки, у зв`язку з тим, що боржник в зазначений період офіційно не працював. До квітня 2018 року існувала практика нарахування заборгованості із сплати аліментів виходячи із середньомісячної заробітної плати після утримання всіх обов`язкових податків, як це вказано ч.1 ст.70 Закону України, за яким розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відтак, заборгованість по сплаті аліментів боржником сплачена, а виконавче провадження №46614883 завершено 22.02.2021 року у відповідності до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист разом із постановою про закінчення виконавчого провадження направлені до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області, копії постанов сторонам для відома.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 , який діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 08.05.2021 року, в судові засідання не з`являлись, подали до суду заяву за якою заперечували проти задоволення скарги на дії державного виконавця, оскільки вважають, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №46614883 здійснено у відповідності до ч.2 ст.195 Сімейного кодексу України та ст.ст.70, 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов`язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04), Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi V. Italy), [GC], N 22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Згідно вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями в абз.2 п.1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Судом встановлено, що за рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.03.2001 року.

За вказаним судовим рішенням 05.04.2001 року видано виконавчий лист №2-718/2001.

13.01.2021 року вказане виконавче провадження надійшло до Кальміуського ВДВС з Волноваського РВДВС, визначено його №46614883.

Відповідно до довідки-розрахунку від 14.01.2021 року, виданої Кальміуським ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків), згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №45887601 від 10.05.2015 року заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 19.10.2014 року складає 7783,08 грн. З 20.10.2014 року по 01.04.2016 року боржник працював у ТОВ «Зернотранс», нарахована заробітна плата (за мінусом обов`язкових податків) складала 74303,17 грн., відтак 1/4 частина заробітку становить 18575,79 грн. У період з 02.04.2016 року по 22.01.2019 року боржник не працював та його заборгованість становить 52651,91 грн. З врахуванням сплачених ним коштів за 2019 року згідно квитанцій - 46052,80 грн., станом на 22.01.2019 року (на момент повноліття дитини) заборгованість на сплаті аліментів складає 6599,11 грн.

Довідкою-розрахунком від 09.04.2021 року, доданою державним виконавцем до відзиву на скаргу, убачається, що у період з 02.04.2016 року по березень 2018 року включно нарахування заборгованості зі сплати аліментів проводилось виходячи із середньомісячної заробітної плати для даної місцевості, відповідно до вимог ч.2 ст.195 Сімейного кодексу України, у зв`язку з тим, що боржник в зазначений період офіційно не працював, але після утримання всіх обов`язкових податків. Згодом, нарахування проводились без вирахування податків.

Відповідно до ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Також варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 квітня 2021 року по справі №759/1727/16.

Враховуючи вивчені матеріали справи та усталену практику Верховного суду, суд вважає, що здійснений державним виконавцем Полонською Я.А. розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 , виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості після утримання всіх обов`язкових податків, як це вказано ч.1 ст.70 Закону України, є неправомірним.

Відповідно до вимог ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.14 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані ЦПК України, ані Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, за подання скарги судовий збір не сплачується.

Зважаючи на те, що інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, по справі не було та суду не надано відповідних доказів, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з органу державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 258, 260, 261, 352, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Полонської Я.А., заінтересована особа ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Полонської Я.А. неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Полонську Я.А. здійснити дії щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №46614883, за період з 02.04.2016 року по 22.01.2019 року, із дотриманням вимог чинного законодавства.

На ухвалу може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т. В. Пустовойт