Дата документу 23.06.2021
Справа № 334/4900/20
Провадження № 2/334/676/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого: судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 15.12.2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає кредитний договір.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитний ліміт, який у подальшому був збільшений до 16000 грн.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав,у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви має заборгованість у розмірі 60065,01 грн., з яких: 50091,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9973,04 грн. заборгованість за простроченими відсотками, які у добровільному порядку відповідачем не погашені, у зв`язку з чим просить стягнути зазначену заборгованість в судовому порядку, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечував, через свого представника надав суду письмовий відзив, в якому зазначив що позовна заява не підлягає задоволенню через недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору.

Зазначає, що звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою укладення договору банківського рахунку. В Анкеті-заяві відсутні відомості та відмітки про вид картки, дату випуску, видачі картки та загальний строк її дії, відсутні відомості про суму кредитних коштів, що надавалися відповідачеві, а також розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок повернення коштів. Відповідач заперечує, що звертався до позивача з проханням надати кредитний ліміт.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), але, у анкеті-заяві позичальника від 15 грудня 2015 року процентна ставка не зазначена, а тому вимога про стягнення відсотків задоволенню не підлягає.

Відповідач просить не приймати до уваги витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Довідку про зміну умов кредитування, Довідку про видані картки, оскільки вони не мають обов`язкових реквізитів документів та є роздруківками невідомого походження. А Правила та умови надання банківських послуг регламентують не тільки умови кредитних договорів, а й умови банківського вкладу та банківського рахунку. Матеріали справи не містять документів, що визначають на яких саме умовах був отриманий кредит відповідачем.

Просив застосувати позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Представник позивача надав суду письмову відповідь на відзив, в якому вказав, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто Правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідач через представника надав суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зауважив, що матеріали справи не містять підтверджень в якій саме редакції Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг ознайомився відповідач, а роздруківка з сайту належним доказом бути не може, а отже зазначені документи не можуть бути формулярами або іншими стандартними формами, в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Зазначав, що користування ним карткою не є підтвердженням користування кредитними коштами, оскільки здійснював неодноразові поповнення картки, отримував на неї заробітну плату та отримував кошти від третіх осіб, тобто користувався власними коштами. А заборгованість пред`явлена позивачем до стягнення виникла у зв`язку з неправомірним списанням позивачем з рахунку відповідача відсотків за використання кредитного ліміту, страхових платежів, пені за прострочку за кредитом, тому вимога стягнення основного боргу перевищує межі встановленого кредитного ліміту позивачем. Просить відмовити у задоволенні позову.

Справа розглядається в порядку спрощеного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією та повідомленням на офіційному сайті Судової влади, всі заяви по суті, передбачені статтею 174 Цивільного процесуального кодексу України, учасниками справиподані.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 1055 ЦК України для кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що 15 грудня 2015 року між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що Анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» в новій редакції, погодженої НБУ 06.09.2019 року, є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на дату подання позову становить 60065,01 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 50091,97 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9973,04 грн., на підтвердження чого позивачем надано розрахунок заборгованості.

Відповідно до статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.

У Анкеті-заяві від 15.12.2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не зазначені ані розміру (кредитного ліміту), яку заявник бажав отримати, ані процентна ставка за використання кредитом. Згідно з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що існує чотири види кредитних карток з різними умовами кредитування, але банк не зазначив, яку саме надано відповідачу, зокрема, «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD».

Банк, звертаючись з позовом, просив стягнути як складові кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.12.2015 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що самі ці Витяг з Умов та Витяг з Тарифів розумів відповідач по справі, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та Витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження 14-131цс19.

У зв`язку з чим вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим відсотками за користування кредиту не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту суд дійшов наступних висновків.

При обґрунтуванні своїх вимог позивач наголошував на тому, що користування кредитним лімітом відповідачем підтверджується випискою про рух коштів по рахунку, а також посилався, зокрема, на розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.12.2015 року станом на 14.06.2020 року.

Наданий розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Базою для здійснення розрахунку заборгованості за кредитними зобов`язаннями є виписка про рух коштів по рахунку клієнта. Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

В матеріалах справи містяться дві виписки по рахунку, одна з яких надана позивачем разом з позовною заявою і відображає рух коштів на рахунку відповідача станом на 16.06.2020 року, друга надана відповідачем разом з відзивом на позовну заяву і відображає рух коштів на рахунку відповідача в період з 01.01.2015 року по 04.01.2021 року.

У наданій відповідачем виписці, яку суд вважає належним та допустимим доказом у справі, відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості. Фактичний рух по рахунку вважається фактом доведеності отримання відповідачем картки та користування нею і кредитними коштами, оскільки тільки їй було відомо ПІН-код.

З виписки вбачається, що 13.07.2016 року на отриману відповідачем картку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC2 від 15.12.2015, був встановлений кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., 25.07.2016 року кредитний ліміт збільшений до 4000 грн., 23.08.2016 року до 8000 грн., 15.09.2017 року до 16000 грн., 03.03.2020 року зменшений до 0 грн.

Також вбачається, що відповідач активно користувався цією карткою, зокрема, знімав кошти, оплачував товари та послуги, отримував заробітну плату, поповнював рахунок як власними коштами, так і коштами, що перераховувались третіми особами. Відповідач інколи перевищував наявну на карті суму та потім погашав її, що власне і є користуванням кредитним лімітом.

Суд зазначає, що з 15.09.2017 року кредитний ліміт на рахунку відповідача становив 16000 грн. Оскільки за випискою в графі «залишок після операції» сублімуються всі нарахування банком, зокрема, і пеня, і відсотки, і комісії, і власне основна заборгованість, які виводяться наростаючим підсумком, то суд визнає, що прострочена заборгованість за кредитним лімітом у сумі 50091,97 грн. є непідтвердженою за відсутності зазначення у виписці про збільшення кредитного ліміту до такої суми.

На момент встановлення Позивачем кредитного ліміту в розмірі 16 000 грн., а отже станом на 15.09.2017 року, баланс по картці становив -30 045,88 грн.

З цього часу, у період з 15.09.2017 року по теперішній час особисті витрати відповідача по картці становили - 8635,60 грн.; сума поповнень картки Відповідача становила - 92 068,98 грн.

Враховуючи, що з 15.09.2017 року відповідач зарахував на картку 92 068,98 грн., тіло кредиту погашено і на картці мав бути позитивний баланс.

Суд встановив, що остання операція щодо витрат відповідачем по картці була здійснена 18.08.2018 року щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами» за покупку в сумі 863 грн. 56 коп. Загальна заборгованість на день здійснення цієї операції становила 54 549 грн. 11 коп. З цієї дати відповідач більше витрат за цим рахунком не здійснював, а навпаки, здійснював поповнення картки як власними коштами, так і коштами, що перераховувались третіми особами, загальною сумою 76124,74 грн.

Оскільки з 18.08.2018 року відповідач не здійснював витрат з карткового рахунку, а нарахувань здійснив на 76124,74 коп., та з врахуванням безпідставності списання банком коштів за користування кредитом, оскільки їх розмір не був погоджений сторонами кредитного договору, суд дійшов висновку, що заборгованість на картковому рахунку відповідача наявна через списання банком коштів та долучення до заборгованості нарахованих відсотків та пені.

Таким чином, наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 50091,97 грн. не доведені позивачем, а тому вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.07.2021 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.