Єдиний унікальний номер справи 755/3375/21
Провадження №22-ц/824/6152/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Житомиргаз» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Житомиргаз» про захист прав споживачів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) або зміна режиму нарахування об`ємів природного газу АТ «Житомиргаз», оформлене протоколом №71 від 18.11.2020 року та застосоване донарахування в розмірі 590, 93 м. куб. на суму 3 225, 44 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22.02.2021 року дану справу передано за підсудністю на розгляд до Ружинського районного суду Житомирської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій оскаржувану ухвалу вважає незаконною, та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції є помилковими. У зв`язку з цим просить апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що не погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки він звернувся до суду із позовом про захист прав споживача шляхом визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення та застосування донарахування, а не з приводу нерухомого майна. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував наведені у позовній заяві обставини, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку щодо підсудності даної справи Ружинському районному суду Житомирської області, що призвело до неправильного вирішення справи, що в свою чергу, відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Передаючи справу для розгляду за підсудністю до Ружинського районного суду Житомирської області, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а отже, ця позовна заява має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, за правилами виключної підсудності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

За правилом ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності. Такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №638/1988/17.

В даній справі заявлені позовні вимоги врегульовані саме правилами виключної підсудності - за місцем знаходження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Ружинського районного суду Житомирської області. Зважаючи на викладене, позиція суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько