Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1910/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1910/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи Віктора Віталійовича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним свідоцтва про право власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року та додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 березня 2021 року, які ухвалені суддею Дубовік О.М. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52617739 від 11.06.2020 року, вчинене приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. та визнати недійсним свідоцтво від 11 червня 2020 року, на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 174 кв.м, термоблок та земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0158, площею 0,117 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться по АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 813, видане приватним нотаріусом Доброльожею Віктором Віталійовича Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Симону Віталію Володимировичу.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2007 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 808828, вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 174 кв.м та земельної ділянки, кадастровий номер :06:001:0158, площею 0,117 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться по АДРЕСА_2 .

Проведення приватним нотаріусом реєстраційних дій щодо реєстрації 11 червня 2020 рокуналежного позивачу майна за ОСОБА_2 та видача на ім`я відповідача свідоцтва про право власності на спірне майно є протиправними у зв`язку з тим, що вказані дії вчинені під час наявності обтяжень на нерухоме майно.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено. Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 березня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат грошові кошти в розмірі 4000,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість зазначених рішень суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відмовити у стягненні з позивача витрат на правничу допомогу. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що приватний нотаріус не виконав вимоги ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та незаконно видав відповідачу свідоцтво на право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були обтяження у вигляді арешту на вказане нерухоме майно, які здійснені судами та органами державної реєстрації, що взагалі унеможливлювало вчинення будь-яких реєстраційних дій. Крім того, ухвалюючи додаткове рішення судом першої інстанції не було дотримано положень ст. 237 ЦПК України та ч.3 ст. 241 ЦПК України, так як до ухвалення рішення у справі 23.02.2021 року від відповідача не надходило будь-яких заяв та клопотань щодо долучення до матеріалів справи доказів про понесенні витрати на правничу допомогу, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права подавати свої пояснення та заперечення з приводу письмових доказів. Також зазначає, відповідачем не було надано належних доказів про оплату понесених витрат в сумі 4000 грн. на правничу допомогу.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Доброльожа В.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що з урахуванням положень Законів України «Про іпотеку», «Про нотаріат» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність будь-яких обтяжень на нерухоме майно, незалежно від часу їх виникнення не є перешкодою як для примусової реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів так і для видачі нотаріусом відповідного свідоцтва із наступною реєстрацію права власності за набувачем такого майна у відповідному реєстрі.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та приватний нотаріусЖитомирського районного нотаріального округу Доброльожа В.В. в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Від приватного нотаріуса до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що на примусовому виконанні у Житомирському районному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебував виконавчий лист №296/961/14-ц, виданий 19 січня 2015 року Корольовським районним судом м. Житомира, про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (стягувач) заборгованості за кредитним договором на суму 157 360 доларів США 60 центів та 66 237 грн. 68 коп.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Постановами державного виконавця від 17 жовтня 2017 року описано та арештовано майно боржника, тобто ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок загальною площею 174 кв.м та земельна ділянка площею 0,1170 га з кадастровим номером :06:001:0158, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу №327407 проведення електронних торгів, 18 квітня 2018 року відбулися торги з реалізації предмета іпотеки - житлового будинку загальною площею 174 кв.м та земельної ділянки площею 0,1170 га з кадастровим номером :06:001:0158, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Реалізація майна відбулася за ціною 621 211,50 грн. Переможець торгів ОСОБА_2 .

11 червня 2020 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожа В.В. на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки видав ОСОБА_2 свідоцтво на право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 , площею 174 кв.м, термоблок та земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0158, площею 0,117 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться по АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 813.

На підставі вказаного свідоцтва 11 червня 2020 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожа В.В. здійснив державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірне майно.

На час прийняття приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. рішення про здійснення державної реєстрації на спірне майно був накладений арешт на підставі ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року у справі № 296/4345/18, постанови ЖРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 12 червня 2018 року, № 56597634, та постанови ВДВС Житомирського РУЮ від 26 серпня 2010 року № 21027192 (а.с.12-14).

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За змістом частини п`ятої статті 47 Закону України «Про іпотеку» на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

У частині другій статті 72 Закону України «Про нотаріат» визначено, що придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Відповідно до статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, у п.3 ч.4 ст. 24 вказаного Закону зазначено, що відмова в державній реєстрації речових прав з підстав, зазначених у п.6 частини першої цієї статті не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України»).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що підставою для видачі нотаріусом оспорюваного свідоцтва від 11.06.2020 року про придбання ОСОБА_2 майна з електронних торгів став акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, складеного старшим державним виконавцем Юрчук Ю.В. та затвердженого начальником Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Карпюк С.В. 03 травня 2018 року. При цьому наявність будь-яких обтяжень (арештів на майно, заборон на відчуження) не є перешкодою для видачі нотаріусом відповідного свідоцтва із наступною реєстрацією права власності за набувачем такого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому оскаржуване рішення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожи В.В. про здійснення державної реєстрації є правомірним.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

Також колегія суддів погоджується із додатковим рішенням суду про наявність підстав для стягнення з позивач на користь відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 06 березня 2019 року між адвокатом Вірьовкіним О.І. та ОСОБА_2 був укладений договір № 06/03 про надання професійної правничої допомоги, в якому визначено розмір та порядок оплати винагороди (гонорару) адвоката за надання правової допомоги. 24 лютого 2021 року підписано акт прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 06/03 від 06.03.20219. З вказаного акту також слідує, що загальна вартість послуг, передбачених вказаними договорами, становить по 4000 грн.

Як вбачається із копії квитанції до прибуткового касового ордера № 03/01 від 24.02.2021 відповідач ОСОБА_3 сплатив адвокату Вірьовкіну О.І. за послуги по наданню правової допомоги 4000 грн.

Крім того, у відзиві на позовну заяву від 02.10.2020 відповідач зазначав, що попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу буде складати 4000 грн. Також представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі 23 лютого 2021 року було зроблено відповідну заяву про надання доказів понесених витрат на правничу допомогу у строки, передбачені ч.8 ст. 141 ЦПК України, що свідчить про дотримання стороною відповідача порядку подання відповідних доказів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач скористався правом на професійну правничу допомогу, поніс витрати на оплату цієї допомоги та має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року та додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді