КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9491/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/4105/14-ц

01 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Акопян Марії Анатоліївни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Литвинової І.В., за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до суду із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому листі № 757/4105/14-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №R2В від 26.04.2012 року в розмірі 122 980,07 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 229,80 грн., а саме ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

На обґрунтування заяви зазначало, що 01 квітня 2014 року Печерським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R2В від 26.04.2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 122 980,07 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1229,80 грн. на користь ПАТ «ВТБ «Банк».

27.08.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги № 270815нв від 27.08.2015 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № R2В від 26.04.2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

02.08.2016 року Печерським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні у справі № 757/4105/14-ц на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

29.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № R2В від 26.04.2012 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року заяву задоволено.

Замінено стягувача з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Фінансова компанія» «Прайм Альянс» як на правонаступника за правом грошової вимоги у виконавчому провадженні на примусове виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № R2В від 26.04.2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Акопян М.А. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № R2В від 26.04.2012 року до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

Вказувала на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що заявник звернувся до суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні по виконавчому документу про стягнення сум заборгованості, по яким йому право вимоги не відступалося. Так, договором факторингу чітко визначено, що новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія» «Прайм Альянс» передається права вимоги тільки в межах заборгованості боржників за тілом (основною сумою) кредиту та за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Посилалася на те, що, судом першої інстанції здійснено заходи щодо перешкоджання ОСОБА_1 у захисті своїх прав та інтересів шляхом не допущення його представника у судове засідання та не долучення письмових заперечень до матеріалів справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом першої інстанції було постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Акопян М.А. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» - Затірка О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи заяву про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави, передбачені законом, для задоволення заяви та заміни сторони стягувача його правонаступником.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» та з відповідача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по кредитному договору та судові витрати.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 27 серпня 2015 року, ПАТ «ВТБ Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» своє право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № R2В від 26 квітня 2012 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 . З цього часу заявник набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1

02 серпня 2016 року ухвалою суду замінено сторону стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

22 березня 2017 року ухвалою суду поновлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» строк для пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № R2В від 26 квітня 2012 року до виконання.

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №R2В від 26 квітня 2012 року перейшло до ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу №29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, право вимоги за кредитним договором № R2В від 26 квітня 2012 року перейшло до ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Вказаний вище договір є чинним, у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Звертаючись із заявою ТОВ «ФК «Прайм Альянс» просило замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «ФК «Довіра та Гарантія» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження й її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 09 січня 2020 року у справі №2218/5181/2012.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № R2В від 26.04.2012 року до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, витягом з акту приймання-передачі документації боржників, що є додатком 2 договору факторингу, та витягом з реєстру боржників, який є додатком 1 до договору факторингу.

При цьому, боржником не надано жодного доказу на спростування обставин щодо переходу права вимоги за кредитним договором № R2В до ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що заявник звернувся до суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні по виконавчому документу про стягнення сум заборгованості, по яким йому право вимоги не відступалося, оскільки відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 29/01/19-1, за цим договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, судом першої інстанції здійснено заходи щодо перешкоджання ОСОБА_1 у захисті своїх прав та інтересів шляхом не допущення його представника у судове засідання матеріалами справи не підтверджується, та висновків суду щодо наявності підстав для задоволення заяви не спростовують.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про не долучення судом письмових заперечень на заяву до матеріалів справи, оскільки такі заперечення наявні в матеріалах справи (том 2 а.с. 28-29).

Інших доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Акопян Марії Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: