№ 201/5656/21
провадження 2-о/201/115/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 червня 2021 року звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу. Заявник у своїй заяві посилається на те, що вона є ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 24 лютого 1961 року; згідно із паспортом громадянина України, виданим Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, її прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_3 », російською мовою « ОСОБА_3 », тоді як у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_2 прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_4 ».

У 1983 році вона закінчила Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора інститут інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна за спеціальністю «будівництво залізниць, шляхів та шляхове господарство» та отримала диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року на ім`я ОСОБА_5 . На її запит ДНУЗТ імені академіка В. Лазаряна надано архівну довідку за № 3/04 від 03 вересня 2020 року про те, що диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року належить ОСОБА_5 , тобто заявниці, їй.

19 жовтня 1984 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 та їй було змінено прізвище на « ОСОБА_4 », про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 19-83.

Факт зміни її прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 19 жовтня 1984 року, також було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року по справі № 201/10485/20 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Рішення набрало законної сили 14 січня 2021 року, про що на ньому міститься відповідна відмітка. Вказаним рішенням було встановлено факт належності їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серії НОМЕР_4 від 20 липня 1981 року, що також підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, де її прізвище зазначено « ОСОБА_3 », паспортом громадянина України, де також її прізвище зазначено « ОСОБА_3 ».

У січня 2021 року вона звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 01 лютого 2021 року їй відмовлено у зарахуванні до загального стажу для призначення пенсії періоду навчання згідного наданого мною Диплому ИВ-І № 142334 від 20 червня 1983 року, виданого Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора інституту інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна, оскільки вказане в ньому прізвище не відповідає її паспортним даним.

Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Отже при заповненні даних про заявника в цих документах з урахуванням перекладу з російської на українську мови була допущена помилка в її прізвищі, внаслідок чого є невідповідність між документами, що посвідчують її особу та дані, що підтверджують її навчання, народження і інш.. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і про свою вищу освіту, шлюб, народження у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаних документах була припущена вказана помилка в її прізвища. Раніше вона на ці розбіжності уваги не звернула і звернулася у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про виправлення помилки, але на її звернення відповідь не надійшла взагалі, а потім була про неможливість вказаного з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи. Заявник у своїй заяві просила суд встановити юридичний факт про те, що саме їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), належать Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 , видане повторно від 24 червня 2003 року та Диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року на ім`я ОСОБА_5 , задовольнивши заяву.

Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в зверненні до суду не погодився з заявою і вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, по закону і рішення винести без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної заінтересованої особи згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника, заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом в судовому засіданні встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 24 лютого 1961 року. Згідно із паспортом громадянина України, виданим Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, її прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_3 », російською мовою « ОСОБА_3 », тоді як у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_2 прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_4 ».

У 1983 році вона закінчила Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора інститут інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна за спеціальністю «будівництво залізниць, шляхів та шляхове господарство». На підтвердження вказаного мені було видано диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року на ім`я ОСОБА_5 .

В подальшому Дніпропетровський ордена Трудового Червоного Прапору інститут інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна неодноразово було перейменовано та на теперішній час він має назву Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна.

На її запит Дніпровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна надано архівну довідку за № 3/04 від 03 вересня 2020 року про те, що диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року належить ОСОБА_5 , тобто заявниці, їй.

19 жовтня 1984 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 та їй було змінено прізвище на « ОСОБА_4 », про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 19-83.

У подальшому відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська їй було видано повторно Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 24 червня 2003 року. Як в свідоцтві про народження, так і в свідоцтві про одруження і в паспорті датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт зміни її прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 19 жовтня 1984 року, також, було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року по справі № 201/10485/20 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Рішення набрало законної сили 14 січня 2021 року. Вказаним рішенням було встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серії НОМЕР_4 від 20 липня 1981 року, що також підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, де її прізвище зазначено « ОСОБА_3 », паспортом громадянина України, де також її прізвище зазначено « ОСОБА_3 ».

У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У січні 2021 року вона звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 01 лютого 2021 року їй відмовлено у зарахуванні до загального стажу для призначення пенсії періоду навчання згідного наданого мною Диплому НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року, виданого Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора інституту інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна, оскільки вказане в ньому прізвище не відповідає її паспортним даним.

Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. З ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі

прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасноТо випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу у вказаній справі є необхідним для призначення (встановлення) пенсії ОСОБА_1 ..

Отже при заповненні даних про заявника в цих документах з урахуванням перекладу з російської на українську мови була допущена помилка в її прізвищі, внаслідок чого є невідповідність між документами, що посвідчують її особу та дані, що підтверджують її навчання, шлюб, народження і інш.. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і про свою вищу освіту, шлюб у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаних документах була припущена вказана помилка в її прізвища. Раніше вона на ці розбіжності уваги не звернула і звернулася у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про виправлення помилки, але на її звернення відповідь не надійшла взагалі, а потім була про неможливість вказаного з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи, тому вимушена була звертатися з заявою до суду.
Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Заявник ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 24 лютого 1961 року, мешкає в АДРЕСА_1 .

Згідно із паспортом громадянина України, виданим Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, її прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_3 », російською мовою « ОСОБА_3 », тоді як у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_2 прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_4 ».

У 1983 році вона закінчила Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора інститут інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна за спеціальністю «будівництво залізниць, шляхів та шляхове господарство». На підтвердження вказаного мені було видано диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року на ім`я ОСОБА_5 .

В подальшому Дніпропетровський ордена Трудового Червоного Прапору інститут інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна неодноразово було перейменовано та на теперішній час він має назву Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна.

На її запит Дніпровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна надано архівну довідку за № 3/04 від 03 вересня 2020 року про те, що диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року належить ОСОБА_5 , тобто заявниці, їй.

19 жовтня 1984 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 та їй було змінено прізвище на « ОСОБА_4 », про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 19-83.

У подальшому відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська їй було видано повторно Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 24 червня 2003 року. Як в свідоцтві про народження, так і в свідоцтві про одруження і в паспорті датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт зміни її прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 19 жовтня 1984 року, також, було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року по справі № 201/10485/20 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Рішення набрало законної сили 14 січня 2021 року, про що на ньому міститься відповідна відмітка.

Вказаним рішенням було встановлено факт належності їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серії НОМЕР_4 від 20 липня 1981 року, що також підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, де її прізвище зазначено « ОСОБА_3 », паспортом громадянина України, де також її прізвище зазначено « ОСОБА_3 ».

У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У січні 2021 року вона звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 01 лютого 2021 року їй відмовлено у зарахуванні до загального стажу для призначення пенсії періоду навчання згідного наданого мною Диплому ИВ-І № 142334 від 20 червня 1983 року, виданого Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора інституту інженерів залізничного транспорту ім. М.І. Калініна, оскільки вказане в ньому прізвище не відповідає її паспортним даним.

Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і по диплом про освіту, свідоцтву про одруження, народження у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаному документі була припущена вказана помилка в її прізвищі. Раніше вона на ці розбіжності уваги не звернула і звернулася у офіційні інстанції для виправлення помилки.

В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про виправлення помилки, але на її звернення відповідь не надійшла взагалі, а потім була про неможливість вказаного з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду.

Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища чи імені заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтво одруження, диплом, трудова книжка, свідоцтво про народження та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, ВУЗи, військові комісаріати, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.
Не може суд прийняти до уваги можливе не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає, що оскільки всі інші дані в свідоцтві, паспорті, адресній довідці та інших документах заявника повністю співпадають з встановленими судом даними, зазначеними у спірних документах, довідках заявника та інш., спору про право фактично немає, вищезазначені документи на назване право в передбаченому законом порядку не оспорені суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт про те, що саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), належать Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 , видане повторно від 24 червня 2003 року та Диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року на ім`я ОСОБА_5 .

Таким чином обставини заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 186 182 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), належать Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 , видане повторно від 24 червня 2003 року та Диплом серії НОМЕР_3 від 20 червня 1983 року на ім`я ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 21 липня 2021 року.

Суддя