ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1047/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4023/20 Категорія: 304090000 Ігнатенко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року :м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2021 року, у складі судді Ігнатенко Т.В., -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 30.01.2017, згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування або обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картрахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування або обслуговування картрахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Договору відповідач, уклавши договір, дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

21.05.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк».

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 26.10.2020 становить - 74 360 грн. 52 коп., та складається з: 49 448 грн. 07 коп. - заборгованість за тілом кредиту, з них 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 49 448 грн. 07 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 3628 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 21 283 грн. 90 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахована комісія, а також судові витрати в сумі 2102 грн. 00 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у сумі 20 024 грн. 59 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 566 грн. 07 коп., а всього - 20 590 грн. 66 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3653 грн. 50 коп.

Суд своє рішення мотивував тим, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Анкета-заява не містить умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення кредитного договору, конкретні його умови, зокрема, установити, яка процентна ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості в даному випадку не є таким доказом, оскільки його складено безпосередньо позивачем, а доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначив, що з матеріалів даної справи неможливо встановити строк виконання позичальником грошових зобов`язань, адже відповідні договірні зобов`язання зі строками повернення кредитних коштів в установленому письмовому порядку сторонами не погоджено. Отже, визначити строк прострочення виконання грошових зобов`язань позичальника в даному випадку неможливо, а тому відсутні підстави для задоволення даних вимог банку.

Задовольняючи частково вимоги банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту на суму 20 024 грн. 59 коп., суд виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно користувався картковим рахунком, зокрема, знімав кошти, погашав заборгованість, а сплачені ним кошти спрямовувались на погашення не лише тіла кредиту, але і процентів за користування ним та штрафних санкцій та комісій.

Відповідно до виписки з банку відповідачем було знято з рахунку 24 126 грн. 29 коп., а сплачено 4101 грн. 70 коп.

Таким чином, різниця між сумою знятих відповідачем коштів та коштами, сплаченими на погашення заборгованості склала 20 024 грн. 59 коп.

Будь-яких доказів, які б свідчили про повернення даної суми отриманих коштів матеріали справи не містять та відповідачем не надано, натомість вказана сума заборгованості відповідачем визнається, а тому суд вирішив питання про її стягнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши в цій частині позовні вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення в частині відмови у стягненні заборгованості прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки.

Зазначає, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки.

Звертає увагу, що 30.01.2017 відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить розмір процентної ставки, умови, щодо невиконання зобов`язань по поверненню кредиту у вигляді подвійної процентної ставки та штрафи за порушення строків платежів.

Скаржник вказує, що підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, який містить умови кредитування, є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. Так як відповідач не виконував зобов`язань щодо повернення кредиту за погодженими сторонами умовами кредитування, тому скаржник наполягає, що до сплати з відповідача підлягає подвійна процентна ставка, тобто 86,4 %.

Крім того, позов про визнання недійсним кредитного договору в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки - відповідачем не заявлявся, а тому у цій частині договір є дійсним.

Звертає увагу, що укладаючи договір, позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися. При укладенні договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.01.2017 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11).

На виконання кредитного договору ОСОБА_1 банком було видано кредитну картку № НОМЕР_1 від 16.08.2017 з строком дії - 08/21 (а.с.10).

У своєму позові Банк стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який збільшувався до 10 000 грн.

Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 26.10.2020 становить 74 360 грн. 52 коп. і складається з наступного:

- заборгованість за тілом кредиту 49 448 грн. 07 коп. в т.ч.:

- 0 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 49 448 грн. 07 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 3628 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 21 283 грн. 90 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 0 грн. 00 коп. - нарахована пеня;

- 0 грн. 00 коп. - комісія.

У відповідності із анкетою-заявою ОСОБА_1 ознайомився із договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами.

Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ КБ «Приватбанк» надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті www.privatbank.ua. Надані банком витяг з Умов та правил не підписані відповідачем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про одержання кредиту від 30.01.2017, підписаній сторонами, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, зокрема, за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому колегія суддів не переглядає рішення в цій частині.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 30.01.2017 року та виписки по рахунку, посилався на Паспорт споживчого кредиту та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», що розміщений на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 30.01.2017 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, щодо сплати прострочених відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою- споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2017 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2020 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, який колегія суддів відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав недоведення того, що він є невід`ємною частиною договору від 30.01.2017.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 30.01.2017 не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань.

Крім того, колегія суддів критично оцінює копію Паспорта споживчого кредиту від 21.03.2018 (а.с.12-13), наданого банком до суду першої інстанції, на який посилається банк, як на доказ, що підтверджує ознайомлення та погодження з відповідачем істотних умов договору, зокрема, з розміром прострочених відсотків.

Так, копія Паспорту не містить жодної вказівки про те, що вона є невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у формі анкети-заяви 30.01.2017, так само як і анкета-заява не містить відповідної інформації про наявність додатку до договору у вигляді Паспорту споживчого кредиту.

Дата підписання даного Паспорту 21.03.2018 не співпадає з датою укладення договору 30.01.2017, датою надання інформації по споживчому кредиту, згідно копії паспорту є 21.03.2018 та чинність вона зберігає до 05.04.2018, натомість кредитний договір укладено з ОСОБА_1 30.01.2017, шляхом підписання анкети-заяви та позовні вимоги пред`явлено банком станом по 26.10.2020.

Враховуючи виявлені протиріччя між копією Паспорту споживчого кредиту та анкетою-заявою, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави вважати, що дана копія Паспорту від 21.03.2018 є невід`ємною частиною кредитного договору від 30.01.2017 (у формі анкети-заяви) та її умови, зокрема, строк договору, порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування пені, штрафу, процентної ставки при невиконанні зобов`язання, з якими ознайомлений відповідач, стосуються саме анкети-заяви від 30.01.2017.

До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання анкети-заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, то такий доказ є неналежним і не береться до уваги судом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та прострочених відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції, під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.01.2017 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

Доводи банку про те, що надання безпроцентних кредитів забороняється, отже суд мав стягнути проценти на підставі ст. 625 ЦК України слід оцінити критично, адже вказана норма матеріального права передбачає відповідальність у виді сплати 3% за порушення грошового зобов`язання, а в цій справі банк не довів погоджені сторонами умови для нарахування платежів, прострочення зі сторони позичальника щодо яких слугувало б підставою для здійснення нарахувань згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що позивачем не доведено належними доказами заборгованості відповідача по простроченим відсоткам та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні даних вимог є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права на основі всебічного розгляду справи.

Інші доводи, наведені в обгрунтування апеляційної скарги, суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2021 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни, за наведеними у скарзі доводами немає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374-376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2021 року у даній справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І.Гончар

О.М. Новіков