Справа № 496/2898/19
Провадження № 2/496/649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Стрілець Ж.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання вітчима,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1997 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 . Разом з ними проживали та були на їх сумісному утримані її діти від першого шлюбу: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У фактичному шлюбі з гр. ОСОБА_5 народився син ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Вказує, що він є самотнім чоловіком похилого віку, є інвалідом ІІ-групи, дружини, яка може допомогти та підтримувати його матеріально немає. Син - ОСОБА_7 допомагає в міру своїх можливостей, він не працевлаштований. Усю пенсію, яку він отримує вистачає на оплату комунальних послуг, він не може здійснити ремонт даху та житлового приміщення, а також забезпечити себе медичним обслуговуванням. Жодної матеріальної допомоги він ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він не отримує. Таким чином, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідачів аліментів на своє утримання в розмірі 391 грн. щомісяця, починаючи із дня подачі позову і довічно.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі в судові засідання не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлялися шляхом надіслання ухвали та судових повісток на зареєстроване місце проживання (перебування), однак конверти поверталися до суду без вручення адресату.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.06.1998 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №32 9 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Біляївського району Одеської області, актовий запис №77. Батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.02.2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №58 (а.с. 10).

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_1 , він отримує пенсію по інвалідності другої групи у розмірі 557, 47 грн. довічно, номер пенсійної справи 121944 (а.с. 18). Крім того, отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 та довідкою ОР 44 (а.с. 19, 20).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . За даною адресою не проживають, згідно акта депутата (а.с. 23).

Відповідно до доданої до позовної заяви копії трудової книжки ОСОБА_7 серії НОМЕР_5 , 15.07.2019 останній звільнився з ФГ «Фрико» за власним бажанням (а.с. 27).

Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 270 СК України повнолітні падчерка, пасинок зобов`язані утримувати непрацездатних мачуху, вітчима, якщо вони потребують матеріальної допомоги і якщо вони надавали падчерці, пасинкові систематичну матеріальну допомогу не менш як п`ять років, за умови, що падчерка, пасинок можуть надавати матеріальну допомогу. Обов`язок падчерки, пасинка по утриманню мачухи, вітчима виникає, якщо у мачухи, вітчима немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Із аналізу вищенаведених вимог закону випливає, що у даному спорі, який виник між позивачем та відповідачами підлягають доказуванню по-перше, факт родинних відносин, по-друге, факт непрацездатності вітчима, по-третє, систематичність надання матеріальної допомоги відчимом пасинку не менш як п`ять років, можливість надання пасинком відчиму такої допомоги, і на сам кінець, відсутність дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або факту, що ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 Поняттям" родичі", яке вживається в Сімейному кодексі України охоплюються такі особи: баба, дід, прабаба, прадід, повнорідні браті сестра. "Членами сім`ї" є мачуха, вітчим, які проживають однією сім`єю з малолітніми або неповнолітніми пасинком, падчеркою. "Інші особи" - це особи, в сім`ї яких виховується дитина. Ними можуть бути тітка, дядько, двоюрідні сестра, брат, а також сусіди чи інші сторонні особи.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від пасинка відчим може мати за умови, якщо він є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, та з урахуванням інших умов про які йдеться в ст. 270 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Таким чином, сам факт непрацездатності батьків (відчима) не зумовлює виникнення у дітей (пасинка, падчерки) обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідачі принаймні до досягнення повноліття, виховувалися та утримувався з участю позивача не менш як п`ять років, що дає підстави вважати, що таким чином вони отримували матеріальну допомогу від позивача.

В той же час, позивач має повнолітнього сина. Як визначено законодавцем, наявність повнолітніх дітей виключає обов`язок падчерки або пасинка в утриманні вітчима, мачухи, крім випадку, якщо діти з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Згідно ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1,2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В порушення вказаних вимог, позивачем не було доведено факт того, що його син - ОСОБА_7 , не має змоги надавати йому належного утримання, оскільки він є повнолітнім, факт того, що він не має змоги працевлаштуватися або є непрацездатним та інші обставини, які б вказували на його не змогу в допомозі та утримані батька, до суду додані не були.

Зважаючи на вказані вище обставини, суд вважає, що за таких умов заявлені позивачем, вимоги про стягнення з пасинків та подчерки щомісячних аліментів на його утримання з підстав потреби його у матеріальній допомозі, не є доведеними, а тому достатніх правових підстав для стягнення аліментів суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_7 ), ОСОБА_4 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_8 виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області) про стягнення аліментів на утримання вітчима - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.07.2021 року.

Суддя Буран В.М.