РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

з участю:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.03.2010 року у розмірі 27969,84 грн. станом на 31.08.2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.01.2014 року стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 02.03.2010 року в розмірі 21109,48 грн. нараховану станом на 31.10.2013 року.

Відповідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Вважають, що ухвалення рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21.01.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість становить 15058,03 грн .Оскільки, з Відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 21.01.2014 року тобто за період з 02.03.2010 року по 31.10.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 04.12.2013 року, з 05.12.2013 по 31.08.2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 27969,84 грн., яка складається з наступного: 24924,82 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 3045,02 грн. 3% річних від простроченої суми. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно поданого клопотання, просили розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому відзиві. Свою правову позицію обґрунтував наступними доводами. Так, заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2014 року по справі № 569/22812/13- ц (набрало законної сили 11 березня 2014 року) станом на сьогоднішній день не виконано, що підтверджується Позивачем, вимога позивача про стягнення боргу на підставі такого рішення не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, тобто між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення статті 625 ЦК України. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім цього, Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, позовна давність до вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних складає 3 роки. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами після спливу трьохрічного строку позовної давності, за наявності заяви Відповідача про застосування строку позовної давності, - у задоволенні позову слід відмовити. Просив застосувати строки позовної давності (наслідки спливу позовної давності) до позовних вимог про стягнення 24 924,82 грн. - інфляційних нарахувань та 3045,02 грн - 3 % річних за період з 05.12.2013 року по 31.08.2020 року. Відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 06.11.2020 р. у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Заслухавши пояснення відповідача, дослiдивши письмовi матеріали по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.03.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ "Приватбанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір , відповідно до якого відповідач отримав кредит шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту на платіжну куртку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.01.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 21109,48 грн. нараховану станом на 31.10.2013 року. Тіло кредиту, яке підлягає до стягнення з відповідача визначене судом у сумі 15058,03 грн. Рішення суду не виконане. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилася та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Прострочена сума заборгованості становить 15058,03 грн.

З дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості інфляційних витрат та 3 % річних вбачається, що з 05.12.2013 по 31.08.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі -27969,84 грн., яка складається з наступного: 24924,82 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 3045,02 грн. 3% річних від простроченої суми.

Аналіз змісту глави 19 ЦК України дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних Відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Виходячи вимог позивач просить стягнути заборгованість в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, яке випливає з кредитного договору у розмірі 27969,84 грн. станом на 31.08.2020 р., яка складається з наступного: 24924,82 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 3045,02 грн. 3% річних від простроченої суми за період з грудня 2013 року. Як встановлено судом, з позовом позивач звернувся до Рівненського міського суду 19.10.2020 р. Відповідач у поданому до суду відзиві просив застосувати строки позовної давності. Відповідно до спірних правовідносин може бути застосований строк позовної давності. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки позовні вимоги заявлені щодо інфляційних нарахувань та 3 % річних, до них застосовуються спеціальні строки позовної давності передбачені ст. 257 ЦК України тривалістю в три роки.

За наведених обставин, враховуючи достовірно встановлені судом докази, суд приходить до висновку , що позовна заява підлягає до задоволення частково та стягнення з відповідача заборгованості з основної суми боргу , яка становить 150058,03 грн., у межах строків позовної давності, яка виникла в період з 19.10.2017 року по 17.06.2021 року, що в сумі складає 5822,78 грн. з розрахунку 4168,05 грн.(інфляційні втрати) + 1654,73 грн.( 3 % річних).

Таким чином, підлягає до стягнення сума заборгованості за порушення грошового зобов`язання по кредитному договору б/н від 02.03.2010 р. в розмірі 5822,78 грн.

В задоволенні позовних вимог за період з 05.12.2013р. по 18.10.2017р., відмовити. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 437 грн. 60 коп. (2102,00 грн. х 5822,78 грн. /27969,84 грн.).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив: Позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором б/н від 02.03.2010 р. в сумі 5822 (п`ять тисяч вісімсот двадцять дві ) грн. 78 коп. В задоволенні позовних вимог за період з 05.12.2013 по 18.10.2017р., відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь АТ КБ "Приватбанк", код , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 437 (чотириста тридцять сім) грн. 60 коп. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: АТ КБ "Приватбанк", місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570. Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Повний текст рішення виготовлено 23.06.2021 р.

Суддя: О.В.Панас