Справа № 396/9/21
Провадження № 2/396/177/21
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2021 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

гловуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Пасічник І.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №396/9/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12168, вчинений 14.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 27053,01 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6500 грн.. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі звернення ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про стягнення заборгованості по кредитному договору № 3668/1057 CLBPS, укладеного 01.12.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис № 12168 від 14.11.2019 року про стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 27053,01 грн.. Про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса позивачу стало відомо в травні 2020 року, коли до бухгалтерії підприємства, де працює позивач надійшла постанова приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося до нотаріуса про вчинення нотаріального напису про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів по кредитному договору страхування життя від 01.12.2012 року з пропуском трирічного строку. Будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» чи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. позивач не отримувала. Не була проінформована про існування заборгованості та її розміру, вважала, що борг нею був повністю погашений. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису не було дотримано однієї з умов, а саме безспірності заборгованості.

Ухвалою судді від 11.01.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні, витребовано докази.

Однак, після спливу встановленого строку, судом не було отримано відомостей про виконання ухвали суду від 11.01.2021 про витребування доказів, поштова кореспонденція, яка направлялася приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М., повернулася без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

11.01.2021 ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову, якою зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 14.11.2019 року № 12168 про стягнення із ОСОБА_1 коштів.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки - адвокат Єльнікова Н.О. та позивачка в судове засідання не з`явилися, подано письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явилися, подано заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просив стягнути з відповідача судовий збір у зв`язку з визнанням позову в розмірі 420,20 грн., вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу просив залишити без розгляду у зв`язку з відсутністю доказів.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський О.В. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір зі страхування життя № 3668/1057 CLBPS, правонаступником ПАТ «Платинум Банк» є ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис № 12168 від 14.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 27053,01 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» для погашення заборгованості за кредитним договором № 3668/1057 CLBPS від 01.12.2012 року (а.с.17).

На підставі викнавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. 21.04.2020 року відкрито виконавче провадження (а.с.12) та постановою приватного виконавця від 30.04.2020 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах , що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5липня 2017 року посправі 6-887цс17 за результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року.

Згідно ст.50 Закону України«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні , нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» чи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. не отримувала. Позивач не була проінформована про існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення банку чи нотаріусу.

Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У зв`язку з наведеним заборгованість по кредиту має спірний характер, а також враховуючи заяву відповідача про визнання позову, виконавчий напис №12168, вчинений 14.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення заборгованості по кредитному договору № 3668/1057 CLBPS від 01.12.2012 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

З приводу витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Адвокат Єльнікова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 під час подачі позову до суду, до позовної заяви подала клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 6500 грн..

Представник відповідача не погоджуючись з розміром витрат на правничу допомогу, просив залишити без розгляду вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з неподачею доказів.

Заявником всупереч положенню частини третьої статті 137 ЦПК України до вказаного клопотання не було надано: договір надання правової допомоги укладеної адвокатом з ОСОБА_1 , детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, що позбавляє можливості суд встановити обґрунтованість стягнення правничої допомоги. Натомість адвокатом Єльніковою Н.О. подано лише копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру та розрахунок витрат на юридичні послуги.

У зв`язку з чим заява адвоката Єльнікової Н.О. про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 6500 грн. не підлягає до задоволення у зв`язку з неподанням доказів.

Керуючись ст. 15, 16, 18 ЦК України 2003 року, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 10, 19, 81 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, зареєстрований в реєстрі під №12168 від 14.11.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 27053,01 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов`язання Управління державної казначейської служби України у Новоукраїнському районі Кіровоградської області повернути сплачений судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., внесений ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , при подачі її позову, відповідно до квитанції № від 28.12.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: А. А. Русіна