Справа № 635/7577/20
Провадження по справі № 2/635/496/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Березовської І.В.,
секретар судового засідання Кондратенко Л.І.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким в остаточній редакції просив стягнути з відповідача на його користь:
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
26 січня 2021 року позивачем подана до суду заява про зменшення позовних вимог.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2021 року підготовче провадження у справі закрито,справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
На підставі зазначеного рішення Харківським районним судом Харківської області 02 листопада 2016 року виданий виконавчий лист № 635/3937/15-ц.
12 січня 2017 року головним державним виконавцем Харківського районного відділу ДВС ГТУЮ Харківської області Аль-Халябі Л.Р. відкрито виконавче провадження № 5323341 з виконання виконавчого листа № 635/3937/15-ц.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 01 березня 2016 року по 17 листопада 2017 року проценти за договором позики від 07 жовтня 2014 року в розмірі 6450,17 гривень, інфляційні втрати за час прострочення у розмірі 6175,00 гривень, три відсотки річних від простроченої суми позики у розмірі 1286,64 гривень; проценти за договором позики від 08 лютого 2015 року в розмірі 3865,20 гривень, інфляційні втрати за час прострочення у розмірі 3705,00 гривень, три відсотки річних від простроченої суми позики у розмірі 771,98 гривень.

Як вбачається із розписки про часткове виконання зобов`язання ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2018 року 22254,01 гривні, за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року - 10245,99 гривень.

За інформацією Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 30 вересня 2020 року станом на 30 вересня 2020 року згідно перевірки депозитного рахунку та інформації щодо сплати заборгованості, наданої стягувачем, залишок боргу становить 44350,00 гривень з урахуванням виконавчого збору та основної суми боргу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У зв`язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договорами позики від 07 жовтня 2014 року та від 08 лютого 2015 року, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань за період часу з 18 листопада 2017 року до 30 вересня 2020 року, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що неповернута сума основного боргу за договором позики від 07 жовтня 2014 року складає 25000 гривень, а тому саме на цю суму нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Позивачем заявлені вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року, тобто за 1048 днів.

Позивачем наданий суду розрахунок, згідно якого три проценти річних за вказаний період становить 2151,89 гривень, інфляційні нарахування 4625,00 гривень.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних від простроченої суми боргу за договором позики від 07 жовтня 2014 року та інфляційних нарахувань, а тому вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, судом встановлено, що за договором позики від 08 лютого 2015 року не повернута сума складає: з 18 листопад 2017 року по 07 липня 2019 року 15000,00 гривень, з 08 липня 2019 року по 24 серпня 2019 року 13492,65 гривень, з 25 серпня 2019 року по 01 жовтня 2019 року 1292,65 гривень, з 02 жовтня 2019 року по 07 листопада 2019 року -11492,65 гривень, з 08 листопада 2019 року по 11 лютого 2020 року -10492,65 гривень, з 12 лютого 2020 року по 30 вересня 2020 року -9992,65 гривень, а тому саме на ці суми нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року, тобто за 1048 днів.

Позивачем наданий суду розрахунок, згідно якого три проценти річних за вказаний період становить 1132,87 гривень, інфляційні нарахування 2416,36 гривень.

Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком в частині трьох процентів річних, оскільки він містить помилку в частині кількості днів прострочки. Позивачем помилково зазначено кількість днів прострочки -1045, замість 1048.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення три проценти річних за договором позики від 08 лютого 2015 року 1136,04 гривень, та інфляційні втрати 2413,36 гривень.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 суми процентів за користування позикою за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору позики і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача суми процентів за користування відповідачем позикою за період прострочення з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року задоволенню не підлягають.

Отже, загальна сума боргу за договором позики від 10 жовтня 2014 року, яка підлягає стягненню з відповідача становить 6776,89 гривень, з яких: 4625,00 гривень інфляційні втрати, 2151,89 гривень - 3% річних.

Загальна сума боргу за договором позики від 08 лютого 2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача становить 3552,40 гривень, з яких: 2416,36 гривень інфляційні втрати, 1136,04 гривень - 3% річних

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 10329,29 гривень, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору розмірі 313,32 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 2151 (дві тисячі сто п`ятдесят одну) гривню 89 копійок, інфляційні втрати за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 4625 (чотири тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок, а всього 6776 (шість тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 1136 (одна тисяча сто тридцять шість) гривень 04 копійки, інфляційні втрати за період з 18 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 2416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) гривень 36 копійок, а всього 3552 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 40 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 313 (триста тринадцять) 32 копійки на користь держави.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 29 липня 2002 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 27 жовтня 2012 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 08 липня 2021 року.

Суддя І.В. Березовська