Справа № 495/2813/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 червня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Заверюха В.О., при секретарі - Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старокозацької ї сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому просить здійснити тлумачення заповіту від 23.01.2017 року, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лещенко В.І., зареєстрований в реєстрі за №2, згідно з яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження «з належного йому майна - земельну ділянку, загальною площею 3,40 га Державний акт серії ІІІ-ОД №003013, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва він заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер двоюрідний брат позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2021 року. За життя ОСОБА_2 , 23.01.2017 року склав заповіт, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лещенко В.І., зареєстрований в реєстрі за №2, згідно якого земельну ділянку, загальною площею 3,40 га Державний акт серії ІІІ-ОД №003013, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва він заповідав позивачу ОСОБА_1 .. Встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, в зв`язку з тим, що заповіт підлягає тлумаченню, осільки в тексті заповіту не вказана адреса земельної ділянки, яку спадкодавець ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 , а вказаний Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003013, який був виданий на імя ОСОБА_3 , а тому нотаріус не має змоги встановити волю заповідача. Позивач зазначає, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2008 року справа №2-4158/08, встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 3,40 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, колишнє АДРЕСА_1 , передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4962, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003013. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,3994 га, АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:1254, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підстави виникнення права власності: рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2008 року справа №2-4158/08 та Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003013, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 31.01.2003 року. В зв`язку з чим, позивач просить суд витлумачити заповіт ОСОБА_2 від 23.01.2017 року, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лещенко В.І., зареєстрований в реєстрі за №2.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2021 року від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

В судове засідання представник відповідач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність представника та просив ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер двоюрідний брат позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2021 року.

За життя, ОСОБА_2 , 23.01.2017 року склав заповіт, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лещенко В.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2, заповіт складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів о 10 годині 50 хвилин зі слів ОСОБА_2 , який до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно ним підписаний.

Зі змісту заповіту вбачається, що ОСОБА_2 зробив таке розпорядження: «земельну ділянку, загальною площею 3,40 га Державний акт серії ІІІ-ОД №003013, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 12.03.2021 року №63894549, заповіт, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лещенко В.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2, зареєстрований у Спадковому реєстрі за №60167833 та є чинним.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК україни спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 та частина перша статті 1273 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 в межах строків, передбачених статтею 1270 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина О.Л. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 ..

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, в зв`язку з тим, що заповіт підлягає тлумаченню, оскільки в тексті заповіту не вказана адреса земельної ділянки, яку спадкодавець ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 , а вказаний Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003013, який був виданий на імя ОСОБА_3 , а тому нотаріус не має змоги встановити волю заповідача, що підтверджується листом від 13.04.2021 року №125/01-16.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України).

Відповіднодо ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Стаття 1247 ЦК України регламентує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно д очастини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частиною п`ятою статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року 1298/20036.

Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.

Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі №378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Частина 2 ст.213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

За таких обставин, суд вважає, що позивач, ставлячи питання про тлумачення заповіту шляхом вказівки про те, що справжньою волею заповідача була передача йому земельної ділянки площею 3,3994 га, АДРЕСА_1 , яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:1254, фактично просить змінити зміст заповіту, що є неприпустимим, оскільки може спотворити волю заповідача, неточності у тексті заповіту щодо адреси земельної ділянки, яка передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунуті шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для тлумачення змісту заповіту будь-яким іншим способом, оскільки встановлення у заповіті адреси земельної ділянки призведе до зміни його змісту.

З огляду на викладене, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає вимоги позивача безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 247, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про тлумачення заповіту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О.Заверюха