Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2079/20 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області, ухвалене 15 березня 2021 року суддею Тимошенком А.О. у м. Малині, повний текст рішення складено 15 березня 2021 року,

у справі №283/2079/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №б/н від 05 квітня 2006 року, просило стягнути з останнього заборгованість станом на 31 серпня 2020 року в сумі 13558,77 грн, з яких: 1873,02 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11685,75 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та судові витрати.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2021 року позов Банка задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором від 05 квітня 2006 року в розмірі 1873,02 грн. В решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку, в іншій частині рішення залишити без змін та вирішити питання розподілу судових витрат.

На його думку, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом з огляду на погодження таких умов з позичальником у заяві про надання кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2006 року ОСОБА_1 підписав заяву, у якій просив відкрити йому рахунки та надати послуги з кредитування (а.с. 11, 11 зв.). На підставі цієї заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Позичальнику видавалися кредитні картки, строк дії останньої до 31.03.2013 (а.с. 10) Кредитний ліміт під час користування картками змінювався (а.с.9). Також Банком до позовної заяви надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа та яка є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами, у виписці зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с. 30-33).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 05 квітня 2006 року станом на 31 серпня 2020 року складає 13558,77 грн, з яких: 1873,02 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11685,75 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Представник відповідача у заяві від 09.11.2020 просив застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с. 46).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами не узгоджено умови кредитування щодо сплати таких платежів.

Колегія суддів не погоджується з мотивами відмови у задоволенні позову у цій частині, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи заяви від 05.04.2006 (а.с.11зв.), ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив ознайомлення з умовами кредитування: тип кредитної картки НОМЕР_1 , валюта: гривня, базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) 3,0%, тобто 36% річних. Порядок погашення заборгованості у заяві визначений щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. На зазначені обставини посилався Банк у апеляційній скарзі.

Проте, у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом за період з квітня 2006 по 31.03.2013 (строк дії кредитної картки) слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а за період з 01.04.2013 по 31.08.2020 за безпідставністю. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням колегією суддів нового судового рішення про відмову у задоволенні позову із зазначених судом апеляційної інстанції підстав.

Посилання Банка в суді першої інстанції на ту обставину, що строк позовної давності відповідно до п. 1.1.7.31 умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку збільшено до 50 років, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки належних доказів узгодження таких умов з позивальником, суду не надано.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2021 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом скасувати, ухваливши нове судове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.