Справа № 409/6479/12
Провадження № 4-с/209/6/21
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Шаповал А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , Посадова особа, дії чи бездіяльність якої оскаржується Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мельничук Г.В., Стягувач ОСОБА_3 , на рішення, дії державного виконавця, щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, на обґрунтування якої зазначила, що в провадженні ДВ ДВС міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) починаючи з 26 листопада 2019 року перебуває виконавче провадження № 60717686 щодо примусового виконання рішення суду Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.10.2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 . Рішення суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було ухвалено Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2012 року. Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання 21 листопада 2019 року. В період з 26 листопада 2019 року по 31 травня 2021 роду державним виконавцем декілька разів змінювався розрахунок заборгованості, в тому числі і період нарахування заборгованості по аліментам, деякі квитанції про сплату аліментів враховувались, а деякі залишилися без урахування. Перший розрахунок заборгованості по аліментам був складений державним виконавцем 03.03.2020 року, що підтверджено довідкою б/н від 03.03.2020 року. Враховуючи те, що стягувач вчинила недобросовісно та ввела державного виконавця в оману, повідомивши, що взагалі ніколи не отримувала аліменти, державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості виходячи із середньомісячної заробітної плати без урахування заробітної плати боржника та без урахування сплачених в добровільному порядку аліментів. Заборгованість за цією довідкою станом на 03.03.2020 рік складала - 117 236,41 грн. Про відкриття виконавчого провадження № 60717686 та нарахування заборгованості у розмірі 117 236,41 грн. боржнику стало відомо лише після отримання позовної заяви про стягнення пені за несплату аліментів, а саме у травні 2020 року. Не погодившись із розміром заборгованості та порядком нарахування, боржник звернувся до державного виконавця в досудовому порядку. Надавши докази належного виконання рішення суду. На підставі наданих доказів (тих, які боржнику вдалось відшукати «за такий тривалий період 2012-2019 р.р.), державним виконавцем здійснено уточнений розрахунок відповідно до заробітної плати боржника з частковим урахуванням квитанцій про сплату аліментів. Відповідно до цієї довідки, заборгованість станом на 19.08.2020 р. складала 18 371,44 грн. (довідка вих. № 13540 від 19.08.2020 року). В подальшому виконавцем здійснено уточнений розрахунок відповідно до заробітної плати боржника з частковим урахуванням квитанцій про сплату аліментів. Відповідно до цієї довідки заборгованість станом на 08.04.2021 р. складала - 19 902,92 грн. (довідка вих. № 1658 від 08.04.2021 року). Оскільки зазначена заборгованість утворилась за період 2019-2020 року (після відкриття виконавчого провадження), боржник з метою належного виконання рішення суду в квітні 2021 року сплатив аліменти у розмірі 13 915 грн., що підтверджено відповідними квитанціями. Не погодившись із розміром заборгованості стягувач звернулась зі скаргою на дії державного виконавця до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 409/6479/12 пров. 4-с/209/4/21. Однак, в задоволенні скарги було відмовлено в зв`язку із добровільним виконанням вимог скаржника. З метою встановлення остаточної суми заборгованості по аліментам, представник боржника, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та аналізу судової практики з питань нарахування заборгованості по аліментам за минулий період, звернулась до відділу ДВС з клопотанням про перерахунок заборгованості по аліментам починаючи з 21 листопада 2019 року. Листом вих. № 31008 від 31.05.2021 року - боржнику відмовлено у здійсненні перерахунку розміру заборгованості за виконавчим провадженням № 60717686. Державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2012 року по 31 травня 2021 року (копія довідки про заборгованість по аліментам вих. № 31009 від 31.05.2021 року). Боржник не погоджується із обчисленням розміру заборгованості, вважає що стягувач має право вимагати стягнення заборгованості зі сплати аліментів з моменту звернення до виконавчої служби за примусовим виконанням (тобто з 21.11.2019 року), а у разі якщо стягувач доведе що зверталась до боржника з метою отримання аліментів, а останній ухилявся від їх сплати - в цьому випадку аліменти нараховуються за минулий час, але не більше ніж як за три роки. Оскільки до відносин, які виникли до внесення змін належить застосовувати строк в три роки, а десятирічний строк можливо застосовувати починаючи з 28.08.2018 року.Також, на обґрунтування скарги посилається на положенням ст. 191 Сімейного кодексу України, щодо присудження аліментів на минулий час. Обов`язок боржника зі сплати аліментів за рішенням суду виник у жовтні 2012 року, проте стягувач протягом семи років до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду не зверталась. Дані обставини свідчать про те, що між сторонами була усна домовленість про добровільне виконання батьком своїх обов`язків щодо утримання сина і стягувача все влаштовувало до настання певних обставин. До виконавчої служби стягувач звернулась лише у листопаді 2019 року на підставі дублікату виконавчого листа, який виданий 12 листопада 2019 року. Вважає, що до даних правовідносин, а саме при розрахунку аліментів, державний виконавець повинен керуватися ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на день винесення судового рішення та до внесення змін, що набрали законної сили 28 серпня 2018 року), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. А десятирічний строк можливо відраховувати у рішеннях які набрали чинності з 28 серпня 2018 року у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року. З огляду на те, що стягувач не надала докази того, що зверталась до боржника з метою отримання аліментів, а останній ухилявся від сплати аліментів. Та навпаки, боржником надано докази добровільного виконання рішення суду, вважає, що нарахування аліментів має розпочинатися з дати звернення стягувана до відділу ДВС, а саме з 21 листопада 2019 року. Враховуючи викладене, просить суд: визнати дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Мельничук Г.В., щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період з 28 вересня 2012 року до 21 листопада 2019 року - неправомірними. Зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів починаючи з 21 листопада 2019 року.

В.о. начальника Дніпровського ВДВС міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Є. Кривенький, 18.06.2021 року надав суду пояснення на скаргу та копії матеріалів виконавчого провадження. Згідно змісту пояснень зазначив, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №60717686 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів на утримання сина ОСОБА_4 , 2009 р.н. Зазначений виконавчий документ надійшов до відділу на примусове виконання 26.11.2019 року. Згідно резолютивної частини рішення суду, стягнення аліментів починається з 28.09.2012 року. Відповідно до пункту 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. В процесі здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем нараховувалася заборгованість зі сплати аліментів виходячи з наданих доказів (Матеріалів, пояснень, заяв, квитанцій) від сторін виконавчого провадження. 22.04.2021 відповідно до ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», керівником відділу здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження №60717686, за результатами якої, винесено відповідну постанову. Постановою, скасовано довідку державного виконавця Мельничук Г.В. від 19.08.2020 про заборгованість по аліментам ОСОБА_1 та зобов`язано виконавця здійснити перерахунок за наявними матеріалами за період, який зазначено у рішенні суду. 22.04.2012 виконавцем проведено розрахунок заборгованості та складено довідку. Заборгованість була нарахована з 28.09.2012 року на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів щодо сплати/несплати боржником аліментів за вказаний період. Вважає викладені доводи та факти скаржника не вірними, та такими, що не можуть бути задоволені судом. Зазначає, що в процесі виконання рішення суду, за заявою однієї зі сторін виконавчого провадження (стягувач, боржник), виконавець може здійснювати відповідний перерахунок. Доводи скаржника про неприпустимість нарахування заборгованості саме від 28.09.2012 є невірними, оскільки це передбачено чинним законодавством.

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 02.07.2021 року надала суду пояснення, згідно змісту яких зазначає, що державний виконавець неправомірно застосував ст. 194 Сімейного кодексу України в редакції яка почала діяти з 28 серпня 2018 року до правовідносин які виникли в жовтні 2012 року. Нарахування заборгованості здійснено за період часу, який знаходиться поза межами трирічного строку, встановленого ч. 1 ст. 194 СК України (в редакції що діяла на момент винесення судового рішення). З метою дотримання основних засад виконавчого провадження державний виконавець повинен був з`ясувати фактичні обставини, в тому числі причини непред`явлення виконавчого листа до примусового виконання такий значний час, фактичну можливість його пред`явлення, ухилення боржника від сплати аліментів чи сплату боржником аліментів добровільно, перебування боржника у розшуку, які дії вчинялись стягувачем для отримання аліментів за минулий час та інше. Державний виконавець взагалі не з`ясовувала фактичні обставини, застосувавши формальний підхід до нарахування заборгованості за минулий період, що прямо суперечить нормам чинного законодавства України. Так, відповідно до декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік наявний розділ II відомості про доходи у графі 13 аліменти - ОСОБА_3 - зазначено суму у розмірі 14778,00. Також, листом від 27.04.2021 року вих. № 161 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» підтвердив, що аліменти перераховувались на користь ОСОБА_3 за період роботи боржника, а саме: з 14.08.2012 р. по 19.10.2015 р. Зазначене свідчить, що ОСОБА_3 , свідомо з корисливих мотивів вводить суд та державного виконавця в оману, зазначаючи про те що вона ніколи не отримувала аліменти та боржник не виконував рішення суду в добровільному порядку. Просить скаргу задовольнити в повному обсязі.

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд скарги за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, просила скаргу задовольнити.

Державний виконавець Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській обл. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи за скаргою та надані суду докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами права.

За приписамич.1ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено також у п. 7 ч 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №60717686 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів на утримання сина ОСОБА_4 , 2009 р.н. Зазначений виконавчий документ надійшов до відділу на примусове виконання 26.11.2019 року, стягнення аліментів починається з 28.09.2012 року.

Згідно заяви стягувача, ОСОБА_3 звернулася до виконавчої служби 21.11.2019 року із заявою про примусове виконання вказаного дублікату виконавчого листа (а.с.115, 116).

Постановою державного виконавця від 26 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60717686 з виконання вказаного вище виконавчого листа (а.с.117).

Згідно довідок про заборгованість по аліментам ОСОБА_1 від 31.10.2020 року, від 31.03.2020 року заборгованість розраховувалась державним виконавцем за період з 28.09.2012 року (а.с.132, 153-154).

22.04.2021 відповідно до ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», керівником відділу здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження №60717686, за результатами якої, винесено відповідну постанову. Постановою, скасовано довідку державного виконавця Мельничук Г.В. від 19.08.2020 про заборгованість по аліментам ОСОБА_1 та зобов`язано виконавця здійснити перерахунок за наявними матеріалами за період, який зазначено у рішенні суду (а.с.202-206).

Виконавцем проведено розрахунок заборгованості та складено довідку від 31.03.2021 року, 29.04.2021 року, 31.05.2021 року, заборгованість була нарахована з 28.09.2012 року на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів щодо сплати/несплати боржником аліментів за вказаний період (а.с.224-225, 230-231, 237-238).

11.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця про здійснення перерахунку заборгованості за виконавчим провадженням № 60717686 починаючи з 21.11.2019 року (а.с.234-236).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. 1404-VІІІ (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Законом передбачені порядок та підстави оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону).

Згідно з ч. 1ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами та порядком нарахування такої заборгованості, зокрема зазначає про незгоду із проведенням розрахунку за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа на підставі частини 1 статті 194 СК України у редакції закону на час звернення із виконавчим листом до виконавчої служби.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами 1 та 3статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України (у редакції закону, що є чинною на день звернення ОСОБА_3 до державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Так, частиною 1 статті 194 СК України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно із копією заяви ОСОБА_2 про примусове виконання рішення дублікат виконавчого листа по справі № 409/6479/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 надійшов на виконання до відділу державної виконавчої служби 21.11.2019 року. Тому, з урахуванням положень частини 1 статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно дії положень частини 1 статті 194 СК України в часі слід зазначити наступне.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон № 2475-УШ).

Відповідно до п.3 Закону № 2475-УІІІ У Сімейному кодексі України у «частині першій статті 194 слова «три роки» замінені словами «десять років».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28 серпня 2018 року частиною 1 статті 194 СК України установлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Боржник був обізнаний про наявність вказаного рішення, а тому зобов`язаний незважаючи на пред`явлення виконавчого документа до виконання сплачувати аліменти на утримання дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати аліменти, в тому числі за час, коли їх не було стягнуто до пред`явлення виконавчого листа до виконання - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Ураховуючи викладене, внесення змін до СК України в частині визначення граничного строку стягнення аліментів до пред`явлення виконавчого документа на виконання у десять років є підставою для розрахунку розміру заборгованості з аліментів, які стягуються за рішенням суду, у відповідність до статті 194 СК України. Таке не свідчить про підвищення відповідальності боржника, але визначає правила стягнення аліментів за минулий час.

При цьому посилання скаржника в обгрунтування поданої скарги на норми ст. 191 СК України, відповідно до якої аліменти можуть бути присуджені за минулий час, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, є помилковим, оскільки ОСОБА_3 такі позовні вимоги не заявлялися, і судом не розглядалися. Таким чином, норми вказаної статті застосовуються судом при розгляді відповідної позовної заяви, а не в ході виконавчого провадження або розгляду судом скарги в порядку ст. 447 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та встановлені судом обставини, суд вважає вимоги скаржника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , щодо визнання неправомірними дій державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Мельничук Г.В., щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період з 28 вересня 2012 року до 21 листопада 2019 року такими, що не грунтуються на вимогах закону, тому у задоволенні скарги в цій частині заявлених вимог слід відмовити. За вказаних обставин, суд також не вбачає підстав для задоволення вимог скаржника щодо зобов`язання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів починаючи з 21 листопада 2019 року, тому скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 258-260, 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , Посадова особа, дії чи бездіяльність якої оскаржується Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мельничук Г.В., Стягувач ОСОБА_3 , на рішення, дії державного виконавця, щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Решетник Т.О.