РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/14851/20

Провадження № 22-ц/4815/640/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ковальчук Н.М,

суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання - Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 в особі законного представника

ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах

дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича, до якої приєднався ОСОБА_4 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 18 хвилин, повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні власністю. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є її матір - ОСОБА_3 .. Рішенням суду шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний, дитину ОСОБА_2 залишено на проживання з матір`ю. Відповідач та її законний представник з 04 лютого 2015 року зареєстровані та проживають на постійній основі за адресою: АДРЕСА_2 . У відповідача відсутня будь-яка правова підстава користуватись належною їй квартирою. З 1 червня 2019 року і по даний час відповідач в квартирі не проживає. Неодноразові звернення до законного представника відповідача з пропозиціями знятися з реєстраційного обліку нею ігноруються. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди у володінні та користування своїм майном та призводить до значних матеріальних затрат. Вона позбавлена можливості або здати в оренду квартиру, або продати, не може оформити субсидію та несе витрати по утриманню квартири. Просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.. 29 ЦК України, які передбачають, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, а також нормами ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», за якою діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, та обґрунтоване тими обставинами справи, підтвердженими належними доказами, які вказують, що відповідачка ОСОБА_2 набула права користування спірним помешканням за фактом народження на законних підставах як донька співвласника ОСОБА_4 ..

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильної оцінки фактичних обставин та їх недостатнього дослідження, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - адвокат Твердий Микола Кузьмович оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, до якої в подальшому приєднався ОСОБА_4 .В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідно до фактичних обставин справи відповідачка є особою віком до 10 років, яка з 12 вересня 2015 року проживала та була зареєстрована у спірній квартирі, що є частковою власністю її батька під час перебування його у шлюбі із матір`ю відповідачки. Додає, що шлюб був розірваний судом з визначенням місця проживання відповідачки за місцем проживання її матері, котра, у свою чергу, була та зареєстрована на даний час і проживає за іншою адресою: по АДРЕСА_2 , а також винаймає житло в місті Рівне без реєстрації проживання у ньому. Зазначає, що не врахованим судом залишився факт одночасної реєстрації проживання відповідачки за двома адресами: у спірній квартирі в АДРЕСА_2 . Зазначає, що оскільки рішення Рівненського міського суду від 31 жовтня 2019 року у справі 569/112/19 шлюб між батьками відповідачки розірваний, а саму відповідачку залишено проживати із матір`ю, то місцем проживання відповідачки із 31 жовтня 2019 року є виключно місце проживання її матері. Стверджує, що у зв`язку з цим норма ч. 6 ст. 29 ЦК України, яка передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання, стосується відповідачки лише в частині її права мати кілька місць проживання, але лише разом з матір`ю. Додає, що саме з цієї підстави відповідачка у віці до 10 років своє особисте право на житло може мати лише у межах права на нього того з батьків, з ким вона проживає.

Вважає, що оскільки відповідачка має право на проживання лише з матір`ю, а сім`я її батьків перестала існувати, то вона стала членом неповної сім`ї її матері, а статус члена сім`ї батька втратила. Покликаючись на те, що відмова в задоволенні позову є безпідставною через неправильне застосування судом норм цивільного, житлового, сімейного законодавства, які регулюють право проживання членів сім`ї, а також склад осіб, що належать до сім`ї, через неправильну оцінку обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на справі спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 січня 1994 року, виданим Рівненським комбінатом хлібопродуктів, зареєстрованим КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за № 28-177-3627, та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 січня 2015 року, виданим приватним нотаріусом Феськовою Н. П., зареєстрованим в реєстрі за № 84.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

З 12 вересня 2015 року ОСОБА_2 зареєстрована у спірному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно відомостей про реєстрацію місця проживання особи, будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 , та довідкою про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 20173 від 18 червня 2020 року, виданої Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/17112/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини розірвано шлюб між вказаними особами, а відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно з ч.4, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`я наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі як донька співвласника ОСОБА_4 та набула права користування спірним житлом на законних підставах за фактом народження. Наведене спростовує покликання апеляційної скарги про відсутність у відповідачки правових підстав користування спірною квартирою.

Згідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, покликання апеляційної скарги на те, що відповідачка ОСОБА_2 втратила статус члена сім`ї свого батька ОСОБА_4 у зв`язку із розірванням його шлюбу із її матір`ю суперечать наведеним нормам закону та апеляційним судом відхиляються.

Як встановлено судом із листа Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 230102-16 від 10 березня 2020 року, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04 лютого 2015 року за місцем реєстрації своєї матері ОСОБА_3 .

Акт обстеження умов проживання від 27 грудня 2019 року, про який зазначено в цьому листі, свідчить про факт проживання дитини з матір`ю, але не є підтвердженням місця реєстрації дитини за адресою проживання її матері.

Більш того, місцем реєстрації ОСОБА_2 , зареєстрованим у встановленому законом порядку, є АДРЕСА_1 , що даними відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби в Рівненській області.

Акти ОСББ «Чорновола 40» від 15 січня 2020 року та від 22 квітня 2020 року, затверджені головою правління ОСОБА_5 , свідчать про те, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 з червня 2019 року.

На зазначені акти покликається сторона апелянта як на підтвердження добровільного непроживання у спірній квартирі за місцем реєстрації без поважних причин, однак такі доводи не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Як уже зазначалося, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4, 6 ст.29 ЦК України).

Дитина віком до десяти років не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним батьку житлом; незважаючи на визначення місця проживання дитини за рішенням суду з одним з батьків, фізична особа, яка не досягла десяти років, може бути зареєстрована в житлі іншого з батьків, адже стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18).

У справі № 368/750/16-ц Верховний Суд зазначив, що оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого із батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку..

За таких обставни, наявність у відповідачки ОСОБА_2 можливості проживати за місцем проживання своєї матері чи за місцем реєстрації останньої не впливає на поважність причин непроживання відповідачки у спірній квартирі та не може бути підставою для втрати особистих житлових прав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича, до якої приєднався ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Гордійчук С. О.