Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/2169/17
Провадження № 6/483/59/2021
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайоний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Данилової А.Г.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з використанням ОСОБА_1 власних технічних засобів справу за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

встановив :

01 липня 2021 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, яким з нього стягуються аліменти на утримання малолітнього сина, таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовано тим, що судовим наказом судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 травня 2018 року з нього на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вважаючи , що судовий наказ видано помилково, оскільки ані боржник, ані стягувач на момент його видачі не були зареєстровані в Очаківському районі, просив про задоволення заяви.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника до суду надійшло клопотання про розгляд заяви без її участі, вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

ОСОБА_1 проти задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заперечувала. Дала пояснення, що на момент видачі судового наказу і вона, і боржник фактично проживали у власному будинку в Очаківському районі, спільна дитина відвідувала школу. Крім того, звернула увагу, що судовий наказ перебуває на виконанні з 2018 року і боржнику про це відомо. Оскільки боржник, знаючи про наявність цього судового наказу, з жодною заявою не звертався, своє батьківство не оспорює, вважає, що заява не може бути задоволена з одних лише формальних підстав.

Заслухавши пояснення стягувача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Судовим наказом Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 травня 2018 року з боржника на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Під час прийняття судового наказу суддею взято до уваги долучену до заяви про видачу судового наказу довідку Куцурубської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, за змістом якої заявниця дійсно проживає в АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входить син ОСОБА_3 (а.с. 10).

Крім того, з отриманої на запит суду у відповідності до вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, довідки Куцурубської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Оспорюваний судовий наказ було направлено за місцем проживання боржника та останнім отримано особисто 12 травня 2018 року, а 14 травня 2018 року на виконання зазначеного судового наказу ОСОБА_2 сплачено стягнутий з нього судовий збір (а.с. 20, 21).

14 травня 2018 року стягувачем отримано судовий наказ та пред`явлено його до виконання (а.с. 19).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Заявлена заявником підстава, за якою він просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовою (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання), ні процесуально-правовою (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання).

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц.

Розглядаючи заяву, суд також зазначає, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності судового рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами, а рішення суду є по суті невірним.

В свою чергу боржником не надано жодного доказу, який би вказував на наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали йому з 2018 року до теперішнього часу вчинити процесуальні дії для перегляду судового наказу. Більше того, матеріали справи свідчать про те, що, навпаки, боржником виконувалися зобов`язання за оспорюваним судовим наказом.

Враховуючи викладене, а також той факт, що заявнику з 2018 року відомо про стягнення з нього аліментів на утримання його малолітнього сина та з огляду на відсутність заперечень його батьківства стосовно дитини, враховуючи принцип правової визначеності, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому відмовляє в її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432, 353 ЦПК України,

ухвалив :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: