Справа №274/2979/21
Провадження № 2/0274/1203/21
УХВАЛА
про закриття провадження
"01" липня 2021 р. м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Хуторної І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства Оборони України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и в:

06.05.2021 ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства Оборони України, у якій просив стягнути з відповідача 5000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди за несвоєчасну виплату йому грошової компенсації за невикористану календарну додаткову відпустку як учаснику бойових дій.

На обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства Оборони України. 31.03.2016 наказом №78 командира НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства Оборони України позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення за підпунктом «є» а.1 частини 8 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій в період з 2015 по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби.

У зв`язку з викладеними обставинами позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі № 340/5624/20 від 15.02.2021, позовні вимоги були задоволені частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 2015 року по 2016 рік та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 2015 року по 2016 рік.

Враховуючи, що відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні, він вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав, вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою суду від 11.05.2021 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, відзив на позов, відповідь на відзив, суд доходить висновку, що провадження у даній справі належить закрити, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, на підставі долучених до позову доказів встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та звільнений наказом командира частини від 31.03.2016 із військової служби в запас Збройних сил України за підпунктом «Є» пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій Серії УБД від 18.11.2015 (а.с.6).

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі № 340/5624/20 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 2015 року по 2016 рік та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 2015 року по 2016 рік (а.с. 7-11).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 2 ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту ст.19 ЦПК України та ст.19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначено законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тобто, перебував на публічній службі. Отже спір виник з приводу звільнення позивача з публічної служби.

За таких обставин, даний спір як публічно-правовий повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 20 листопада 2019 року у справі №623/1656/16-ц.

Ухвалення судом рішення у справі, розглянутій з порушенням правил юрисдикції є безумовною підставою для скасування такого рішення ( ч. 1 та ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За положеннями ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, ст. 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства Оборони України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Копію ухвали невідкладно направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Ю. Хуторна