Справа № 342/1433/19
Провадження № 22-ц/4808/878/21
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Шевченко Елли Вікторівни, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Наталії Ярославівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності на спадкове майно та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду від 29 квітня 2021 року під головуванням судді Гайдича Р.М. у м. Городенка,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Шевченко Е.В., ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності на спадкове майно та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 28.04.2021 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що на підставі поданої до Городенківського суду заяви за справою № 342/1433/19 вона звертається до суду із вимогою для забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно для унеможливлення відчуження нерухомого спадкового майна квартири АДРЕСА_1 недобросовісним набувачем ОСОБА_5 . Вказує, що внаслідок зловмисної діяльності групи осіб та із попередньою незаконною домовленістю відповідачів позбавлено права на власність її як добросовісного набувача і ОСОБА_5 незаконно вчинила захоплення земельної ділянки площею 0,0006 га, яка їй належить та якою вона більше десяти років володіє та управляє.

У заяві просила: накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом подачі ухвали Городенківського суду для ОСОБА_1 через внесення відомостей до Державного реєстру речових прав до вирішення позовних вимог добросовісного набувача ОСОБА_1 інв. 2 групи спадкоємця за законом у судах першої та другої інстанції в Івано-Франківській області за справою № 342/1433/19; заборонити користуватися ОСОБА_5 та іншим особам, які незаконно використовують для прийняття інших відвідувачів житла квартири АДРЕСА_1 , яку незаконно змінили призначення по житлу та вчинили незаконно кафе.

Ухвалою Городенківського районного суду від 29 квітня 2021 рокувідмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що суд першої інстанції незаконно відмовив їй як власнику добросовісному набувачу в забезпеченні позову, оскільки їй надається право на житло - квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, що підтверджується поданими письмовими документами. Набувальна давність набута нею як власником через десять років за вимогами ст. 344 ЦК України та визначена через подані докази до Городенківського районного суду починаючи з 08.02.2012, і вона є власником добросовісним набувачем на земельну ділянку площею 0,0006 га, на якій знаходяться сходи та сходовий майданчик.

Вказує, що для унеможливлення подальшого відчуження та забезпечення повернення належної їй власності в межах позовних вимог, а також у зв`язку із доповненими позовними вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно вжити заявлені нею заходи забезпечення позову.

Просить ухвалу суду скасувати та накласти арешт на нерухоме майно та земельну ділянку площею 0,0006 га на АДРЕСА_2 та накласти арешт на розрахункові рахунки нотаріуса Шевченко Е.В., ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Стефурак Н.Я., ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; на час розгляду справи заборонити вчиняти певні дії не використовувати сходи та сходовий майданчик, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0006 га на АДРЕСА_2 та їй належать як добросовісному набувачу з 08.02.2012 для незаконного переведення житла кв. АДРЕСА_1 під використання кафе на першому поверсі п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_3 .

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча судом належним чином направлялося їм повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись у грудні 2019 року з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Шевченко Е.В., ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , просила: незаконний нікчемний правочин представництва ОСОБА_2 за правочином довіреності № 6-1002 від 18.12.2009 нотаріуса Дмитрук С.Д. який встановлений законом зобов`язує визнати недійсним правочин договору купівлі-продажу за реєстровим № 797 від 31.07.2013 посвідченого приватним нотаріусом Шевченко Е.В. визнати за рішенням Городенківського суд; із Реєстру речових прав власності на нерухоме майно за рішенням суду вилучити запис 7408303 від 31.07.2013 за рішенням суду про визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу за № 797 від 31.07.2013, який незаконно внесений 31.07.2013 нотаріусом Шевченко Е.В. по об`єкту нерухомості квартири три буд АДРЕСА_3 ; встановити право на власність на спадкове нерухоме майно по житлу квартири три буд АДРЕСА_3 за спадкоємцем за законом ОСОБА_1 інв. 2 групи; стягнути з приватного нотаріуса Шевченко Е.В. та ОСОБА_2 у рівних частках солідарно на її користь 300 000 грн моральної шкоди.

Отже, предметом позову у даній справі є визнання недійсним правочинів, вилучення запису з Реєстру речових прав на нерухоме майно, визнання права власності на майно та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок зловмисної діяльності групи осіб та із попередньою незаконною домовленістю відповідачів позбавлено права на власність її як добросовісного набувача і ОСОБА_5 незаконно вчинила захоплення земельної ділянки площею 0,0006 га, яка їй належить та якою вона більше десяти років володіє та управляє.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги заяви не є належно обґрунтованими. У поданій заяві відсутні докази необхідності вжиття відповідних заходів, що унеможливлює забезпечити позов у спосіб, вказаний заявником. Окрім того, будь-яких обґрунтованих відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем не представлено. Також, ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не зазначено вартість нерухомого майна, що виключає можливість посилатися на співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам. З огляду на що, відсутні підстави для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки заявник не обґрунтував, яким чином вжиття заявлених заходів забезпечення позову забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення прийнятого на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на незаконність ухвали суду, оскільки їй як власнику добросовісному набувачу надається право на житло - квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, що підтверджується поданими письмовими документами, а також, що вона є власником добросовісним набувачем на земельну ділянку площею 0,0006 га, на якій знаходяться сходи та сходовий майданчик.

Необґрунтованими є також доводи апелянта про необхідність вжиття заявлених нею заходів забезпечення позову для унеможливлення подальшого відчуження та забезпечення повернення належної їй власності в межах позовних вимог, а також у зв`язку позовними вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки заявником не надано належних й допустим доказів на підтвердження обставин про те, що неприйняття зазначених нею заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також які свідчать про співмірність заявлених заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості такої. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Городенківського районного суду від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський