ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/10741/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Танасійчук Н.М.),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03.03.2020 року між нею та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено кредитний договір №AG 9634282, під час укладення якого було порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів , а саме застосовано нечесну підприємницьку практику у формі введення в оману стосовно процедури укладення договору.

Позивач 22.09.2020 року звернулася до ФК` «Дінеро» з заявою про надання копії кредитного договору. Вказану заяву відповідачі отримали 30.09.2020 року.

Вказувала, що її на заяву від 22.09.2020 року відповідачем надано відповідь від 08.10.2020 року № 4017, та додано копію кредитного договору, проте вказана копія не містить обов`язкових реквізитів, передбачених чинним законодавством для даної категорії договорів. Зокрема надана відповідачем копія кредитного договору не засвідчена сторонами у встановленому чинним законодавством порядку. В момент укладення кредитний договір позивачу не надавався.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/582/21

Крім того, угоди між сторонами договору, у якій мають міститися зразки відповідного аналогу їхніх власноручних підписів відповідач у своїй заяві не надав, тому при укладенні кредитного договору було порушено вимоги законодавства щодо форми укладання кредитного договору, що в свою чергу зумовлює його нікчемність.

Посилалася на те, що в тексті кредитного договору, передбачено нарахування процентів за кредитним договором, однак нарахування відсотків за кредитним договором є таким, що вводить в оману позивача відносно чинності такого договору та є нечесною підприємницькою практикою. Вимоги сплати відсотків не мають під собою підґрунтя у вигляді кредитного договору, укладеного та засвідченого сторонами у встановленому чинним законодавством України порядку.

Зазначала, що посилаючись на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку доводам позивача. Виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності. Оскільки позивачем здійснювалися платежі за кредитним договором, застосування наслідків недійсності кредитного договору має відбуватися з урахуванням вже здійснених виплат.

На підставі викладених норм права та судової практики просила суд встановити нікчемність кредитного договору № AG 9634282 від 03.03.2020 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Дінеро». Визнати нечесною підприємницькою практикою дії ТОВ «ФК «Дінеро», щодо нарахування відсотків за нікчемним кредитним договором, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину за нікчемним кредитним договором, шляхом зобов`язання сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання кредитного договору № AG 9634282 від 03.03.2020 року, з урахуванням вже здійснених розрахунків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, оскільки надані відповідачем докази належним чином не завірені, відповідачем не підтверджено наявність у нього оригіналів вказаних доказів, а відповідно й не підтвердив достовірності наданої інформації, та зняв з себе будь-яку відповідальність за подальше використання судом наданих доказів. Відповідачем не дотримано розміру шрифту друкування тексту, що ускладнює та унеможливлює прочитання тексту договору.

Суд не надав оцінку аргументів скаржника стосовно того, що надані відповідачем докази, не беручи до уваги їх неналежне посвідчення не містять жодних достовірних даних, які б свідчили про виконання відповідачем свого обов`язку, як надавача послуг, щодо надання інформації про продукцію та надання останньому примірника кредитного договору, в порядку передбаченому законодавством про захист прав споживачів. Також вказані докази не підтверджують факту підписання позивачем кредитного договору.

Отже, суд встановив обставини за відсутності належних та допустимих доказів, які б їх підтверджували.

Зазначає, що договір про надання споживчого кредиту у вигляді електронного документа у разі використання для його підпису одноразового ідентифікатора, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» не буде мати своїм наслідком створення документа, передбаченого п.11 ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки не забезпечить наявності усіх обов`язкових реквізитів такого договору, а саме підписів сторін. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за своїм змістом не передбачає активних дій щодо підписання договору обома сторонами, тому застосування вказаної статті не забезпечить створення документу, який відповідатиме вимогам п.11 ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», котрі є обов`язковими для такого типу договорів.

Помилковими є висновки суду, щодо досягнення згоди сторонами щодо істотних умов договору, так як матеріали справи не містять належних доказів взаємодії скаржника із текстом наданого відповідачем договору кредитної лінії, спеціальних умов та паспорта споживчого кредиту, як і не містять доказів виконання відповідачем свого обов`язку перед скаржником стосовно ознайомлення останнього із умовами кредитного договору надання примірника кредитного договору, що є його прямим обов`язком.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт укладання таких договорів із нею у минулому, тому суд самостійно встановив обставини без наявності належних доказів, виявивши упереджене та необ`єктивне ставлення до прав скаржника, чим порушив принцип безсторонності при прийнятті оскаржуваного рішення.

З огляду на норми міжнародного та національного законодавства, а також позицію Конституційного Суду, в оскаржуваному рішенні суд відмовляючи у задоволенні позову, фактично не виконав покладеної на нього функції щодо захисту прав скаржника, як споживача фінансових послуг, чим залишив скаржника сам на сам з результатами неправомірної поведінки відповідача, як надавача послуг.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2021 року повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , укладаючи спірний договір, діяла добровільно, розуміла його зміст, тобто природу вчиненого правочину; була ознайомлена з наслідками вчинених дій, її волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі. Будь-яких невідповідностей вимогам цивільного законодавства положення оспорюваного правочину не містять. Договір укладений між сторонами 01.02.2020 року в електронні формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, а позивачка повністю погодилася з умовами кредитного договору, в якому зокрема і чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується наявністю її особистого підпису.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 01.02.2020 року між сторонами укладено Договір кредитної лінії № AG963482, за умовами якого Відповідач надав Позивачу кредит в розмірі 5000 гривень строком на 30 днів/місяців. Відсоткова ставка в день для початково зазначеної тривалості кредиту ( підлягає оплаті до дати оплати) 1.33 % . Строк оплати 30 днів, про що вказано в Спеціальних умовах для короткострокового кредиту в якому визначено, що вони є невід`ємною частиною Договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до Загальних умов Договору кредитної лінії (далі - Загальні умови), укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь - якого підпису на папері.

Згідно розділу 2 Загальних умов, встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1. на порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної заяви: - Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; - Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві, нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов; - натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на використання персональних даних Позичальника, для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності Позичальника та для виконання Договору відповідно до політики конфіденційності; - код підтвердження буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту; - Договір, включаючи його Додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді.

В пункті 3.1, 3.3, 3.10 Загальних умов визначено, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальнику в межах Ліміту Кредитної лінії, на основі Заяви Позичальника та за умови їх схвалення, і Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю Суму наданого Кредиту та сплатити всі відповідні Договірні компенсації до останнього дня строку сплати. Позичальник може подавати Заяву шляхом заповнення електронної форми Заяви на Порталі через Особистий кабінет. Кредитодавець надає кожен Кредит шляхом його переказу на рахунок Позичальника. Сума вважається наданою в день здійснення банківського переказу Кредитодавцем.

Відповідно до п. 4.1.1. Загальних умов, за користування сумами, які надаються в якості Кредиту за Договором та в межах Ліміту кредитної лінії, Позичальник повинен сплачувати Кредитодавцю Відсотки по Кредиту за Відсотковою ставкою, яка зазначається в Спеціальних умовах Кредиту. Оплата Відсотків по Кредиту здійснюється до останнього дня Строку оплати.

З метою уникнення сумнівів, Сторони домовились, що у разі порушення Строку оплати, прискорення несплачених Договірних платежів та/або розірвання Договору, позичальник повинен погасити Кредитодавцю Суму наданого Кредиту та сплатити відповідні несплачені Договірні компенсації протягом наступних 30 календарних днів, окрім випадків, передбачених Договором чи Законодавством.

Як вбачається з Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № АG9634282, укладеного між Кредитодавцем - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Дінеро» та Позичальником - ОСОБА_1 , висловлюючи свою згоду вільно, без помилки, шахрайства чи примусу, уклали ці Спеціальні Умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії (далі - Договір) та домовилися про наступне - Умови Договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 13000 гривень, сума кредиту 5000 гривень, відсоткова ставка в день 1.33 %, потенційний ліміт кредитної лінії 20000 гривень, надана сума кредиту 5000 гривень, загальна вартість кредиту 5500 гривень, реальна річна процентна ставка 121.55 %, дата повного погашення 02.03.2020, штраф 50 %. Договір підписано електронним підписом. В розділі Позичальник зазначено: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , електронна адреса Позичальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону Позичальника НОМЕР_2 . (а.с. 38).

В п.1.2 Спеціальних умов вказано, що лише тоді, коли Позичальник прочитав, оцінив та прийняв Умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозицію Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через Особистий кабінет на Порталі.

Загальними умовами договору кредитної лінії товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Дінеро» визначено, що Договір - це Договір кредитної лінії, який укладається між Сторонами у разі видачі кредиту. Договір складається зі Спеціальних умов Договору кредитної лінії та Загальних умов Договору кредитної лінії та додаткової угоди №АМ2232215. (а.с. 16-22).

В такому ж порядку, Договір було укладено з ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано Позивачу на його фінансовий номер телефону НОМЕР_2 01.02.2020 року о 16:18 год та введено Позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі Відповідача 01.02.2020 о 16:20 (а.с. 77-78).

Процес верифікації, який проходив Позивач на сайті Відповідача підтвердив, що саме Позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладав Договір.

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит): - Кредитодавцем є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Дінеро», що діє на підставі свідоцтва про реєстрацію кредитодавця в Державному реєстрі фінансових установ серії ФК 941 від 19.09.2017. Метою отримання кредиту є споживчі цілі; процентна ставка, відсотків у день 1.33 %; процентна ставка, відсотків річних 121.55 % (а.с. 74).

Згідно Порядку верифікації клієнтів в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Дінеро», у процесі укладення Договору верифікацію клієнта ОСОБА_1 було проведено належним чином, а саме здійснено: - отримано звіт кредитної історії клієнта; - перевірку відповідності особи, що тримає паспорт, особі, що зображена на фото в паспорті; - звірку відповідності прізвища, ім`я та по батькові, що вказане в заяві, прізвищу, імені та по батькові у паспорті та даним кредитного бюро; - звірку відповідності адреси прописки, серії паспорту, номеру паспорту та дати народження клієнта, що зазначені в паспорті і заяві та даним кредитного бюро; - перевірку наявності мобільного телефону клієнта у звіті його кредитної історії, перевірка показала наявність мобільного номеру телефону у звіті кредитної історії клієнта; - автоматичну перевірку на наявність клієнта у базі шахраїв кредитного бюро; - перевірку факту перевипуску сім-картки, зміни номеру телефону клієнта і його банківської картки протягом короткого проміжку часу, перевірка наявності номеру телефону, який вказаний в заяві клієнта, у його кредитній історії та строку наявності його у кредитній історії клієнта з метою запобіганню шахрайству та перевірка не підтвердила дані факти; - пересічення повного імені нового клієнта з базою вже існуючих з метою запобігання шахрайству (74-79).

01.02.2020 позивачу було перераховано кошти в розмірі 5000 гривень (а.с. 78).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи підтверджено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору (а.с.77).

Частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що практика у даній категорії справ є незмінною та була висловлена в інших постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі шляхом його підписання позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з пропозицією «ФК «Дінеро» на укладання договору про використання аналогового власноручного підпису для вчинення правочинів, Паспортом споживчого кредиту, та відповідним примірником кредитного договору, Правил надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем, кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Крім того, з метою укладення кредитного договору ОСОБА_1 при зверненні до відповідача для отримання кредитних коштів, були зазначені особисті дані такі як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання та надсилання фотознімку на якому зображено позивача з копією її паспорта.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу була надана інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форми його забезпечення, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік всіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про строк, на який кредит може бути одержаний, про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, тощо, а наявний електронний підпис ОСОБА_1 в Загальних умовах договору кредитної лінії, Спеціальних умовах для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG963482, Паспорті споживчого кредиту Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит підтверджує ознайомлення її з його умовами та згоду на ці умови.

Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності оспорюваного кредитного договору та ненадання відповідачем повної інформації щодо умов кредитування та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту.

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що дрібний шрифт у тексті договору позбавив її можливості ознайомитися з усіма його умовами, оскільки текст договору кредитної лінії №AGAG482 від 30.01.2020 року викладений доступним для читання шрифтом, спеціальні умови викладені в окремому документі, положення спеціальних умов викладені окремими рядками, що значно полегшує їх сприйняття. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та раніше виконував аналогічні умови інших договорів з відповідачем, а відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач на виконання вимог ухвали не надав суду оригінал договору в електронній формі, а лише його друковану (письмову) копію, є необґрунтованими, оскільки за приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа; докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами, згідно з положеннями ЦПК України.

Фактично наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2021 року - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України») .

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 01липня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак