Справа № 308/6731/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дегтяренко К.С., за участі секретаря судових засідань Чейпеш В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову.

Після отримання відповіді від відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ріади, щодо місця реєстрації відповідачів у справі, ухвалою від 16.06.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Заява позивача (заявника) про забезпечення позову обґрунтована тим, що ним заявлено позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 04.10.2012 року нежитлових приміщень (колишня квартира АДРЕСА_1 та за договором від 23.12.201 року нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , а також визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю разом з ОСОБА_5 . Станом на день подання позову вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_2 , яка є формальним власником, однак фактично вказаними приміщеннями користується він, та є їх фактичним власником який сплачував за них кошти при купівлі. У квітні 2021 року йому стало відомо, ОСОБА_2 , зверталась до органів поліції з питання прамоірності його перебування у вказаних приміщеннях, підстав здійснення охорони вказаних приміщень поліцією та особливостіми передачі та збереження документів нотаріального діловодства приватного нотаріуса у випадку примусового звільнення ним вказних приміщень.Вважає, що такі дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про намагання протиправно позбавити його права на майно, яке було прийняте безпосередньо для нього та за його спільні кошти з ОСОБА_2 .

Відтак просить суд задовольнити його заяву, оскільки не вжиття судом заходів до забезпечення позову унеможливить виконання рішення за вказаним позовом у майбутньому .

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, а відтак керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання про забезпечення позову, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що таке підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У заяві заявник вказує, що не вжиття заходів забезпечення позову, унеможливлять виконання рішення суду у майбутньому в разі задоволення позову про переведенні прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу на нього, а тому доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, з огляду на характер позовних вимог .

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, посилання заявника, на те що відповідач цікавиться відомостями, щодо спірних на його думку об`єктів нерухомості, не є належним обгрунтуванням, оскільки відповідач є власником вказних приміщень і вправі цікавитись і з `ясовувати будь яку інформацію щодо них.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав за аналогічних обставин у постановах від 15 травня 2019 року у цивільній справі №658/2197/18 та від 29 квітня 2020 року в справі №717/913/19.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу- відмовити.

Копію ухвали направити заявнику для вдома.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути поданапротягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя К.С.Дегтяренко