Провадження № 2/752/2749/21
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
30 квітня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Коротун Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
у липні 2020 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Цей будинок з 01.05.2015 року по 01.02.2020 року перебував на обслуговуванні та утриманні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», який ввійшов до державного житлового фонду, віднесений до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в мі. Києві державної адміністрації. Позивач щомісяця виконував комплекс робіт, направлених на задоволення потреб споживача щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлового будинку, а також утримання прилеглої до нього прибудинкової території. Фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено. Належним чином оформлені акти-претензії від мешканців будинку щодо надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також протоколів рішень зборів співвласників про відмову від послуг до позивача не надходило. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір про надання йому житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договір по квартирі АДРЕСА_1 власником квартири (відповідачем) не укладено.
Відповідач фактично споживає послуги з утримання будинку, не відмовляється від них, про що отримує від позивача рахунки на оплату цих послуг.
Однак, ОСОБА_1 не виконує зобов`язань з оплати зазначених вище послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість з травня 2015 року по січень 2020 року, яка становить 9 932,06 грн.
Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник зобов`язаний сплатити інфляційні витрати та суму 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу, а саме:
-загальну суму інфляційних витрат у розмірі 1 575,05 грн;
-3% річних у розмірі 594,59 грн.
Таким чином, позивач, як виконавець послуг, просить стягнути вказану вище заборгованість, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 2 102 грн.
4 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 85-86).
У судовому засіданні, призначеному на 28 січня 2021 року, сторони не з`явилися.
Учасників справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
У судове засідання, призначене на 30 квітня 2021 року, представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі з підтриманням позовних вимог в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, однак судовий виклик відповідача повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про закінчення строків зберігання, що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.
З огляду на викладене, суд ухвалив - розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у ній даних.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 205862403 від 01.04.2020 року (а.с. 24).
Цей будинок з 01.05.2015 року по 01.02.2020 року перебував на обслуговуванні та утриманні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», який ввійшов до державного житлового фонду, віднесений до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в мі. Києві державної адміністрації. Позивач щомісяця виконував комплекс робіт, направлених на задоволення потреб споживача щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлового будинку, а також утримання прилеглої до нього прибудинкової території. Фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідач фактично споживає послуги з отримання будинку, не відмовляється від них, про що отримує від позивача рахунки на оплату цих послуг.
Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».
Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).
Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.
Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі договір не укладено, проте, зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом і відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг.
Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Однак, позивач у справі стверджує, що відповідач систематично на виконує своїх зобов`язань щодо оплати послуг, в результаті чого утворилась заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості по послугам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, наданої позивачем та перевіреної судом, вбачається, що станом на 01.02.2020 року борг відповідача становить 9 932 грн 06 коп. (а.с. 14-15).
Розрахунок заборгованості на послуги до червня 2018 року здійснювався за тарифами, які встановлені Розпорядженням КМДА № 668 від 06.06.2017 року, а з 11.06.2018 року розмір вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складається з витрат підприємства по кожному будинку окремо.
При зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за період з 01.05.2015 року по 01.01.2020 року та відповідно відсотки та інфляційні збитки за цей період.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, згідно з розрахунком нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних позивач має право на відшкодування 3 % річних та втрати від інфляції, а саме: загальну суму інфляційних витрат у розмірі 1 575,05 грн; 3% річних у розмірі 594,59 грн.
З огляду на викладене, позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки за відсутності відповідача у судовому засіданні суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову та правильність зробленого позивачем розрахунку боргу.
Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача відповідно до правил ст. 141 ЦПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.509, 526, 625, 256, 258, 267 ЦК України, ст.ст. 64, 65, 65-1, 66, 67, 68 ЖК України ст.ст. 10, 13,81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,
позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк