Справа №443/270/21
Провадження №2/443/945/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Буянів в особі Журавнінської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім'я "ОСОБА_3"; визнати за нею право власності на цілий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого була матір позивачки - ОСОБА_2. Відповідно до витягу №388 від 07.10.2020 року із погосподарської книги с. Буянів, станом на 01.06.1990 року будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувався за колгоспним двором, де ОСОБА_2 - голова двору, ОСОБА_4 - чоловік, член колгоспного двору та ОСОБА_1 - дочка, член колгоспного двору. Інших членів двору не було. Стверджує, що ОСОБА_2, ОСОБА_4 та позивач, станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/3 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку пай, належне померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154168 від 29.10.1996 року, а також належна їй частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. Позивачка стверджує, що оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом. Таким чином, позивачка маючи свою 1/3 частину будинку та успадкувавши 1/3 частину будинку, належну матері, стала фактичним власником 2/3 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку пай, належне померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154169 від 29.10.1996 року, а також належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. Стверджує, що оскільки вона постійно проживала із батьком на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то вважається такою, що її прийняла. Зазначає, що таким чином, вона стала фактичним одноосібним власником цілого житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, де 1/3 частина будинку належить позивачці, як учаснику колишнього колгоспного двору; 1/3 частина будинку фактично успадкована позивачкою за законом після смерті матері - ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/3 частина будинку фактично успадкована за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згодом позивачка вирішила юридично оформити право власності на будинок, а тому 03.10.2020 року звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацької А.О. для видачі свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі №22/2020. Нотаріус встановила, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів Львівської області, житловий будинок належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3. Станом на сьогоднішній день останній член колгоспного двору відсутній у зв'язку із проживанням у ньому спадкоємиці, ОСОБА_1. За таких обставин нотаріус ухвалила постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Окрім того позивачка зазначає про наявні розбіжності в свідоцтві про смерть матері позивачки та в свідоцтві про право власності на жилий будинок від 15.12.1988 року: "ОСОБА_2" - "ОСОБА_3". Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

Ухвалою від 26.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, крім того в порядку витребування доказів зобов'язано приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Посацьку Аліну Олегівну в строк до 14 травня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №22/2020 після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкової справи №06/2018 після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

29.04.2021 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. надіслано на адресу суду копії спадкових справ №22/2020, після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та №06/2018, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої вказав про відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, а також просить проводити розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідно до витягу №388 від 07.10.2020 року із погосподарської книги с. Буянів, станом на 01.06.1990 року будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувався за колгоспним двором, де ОСОБА_2 - голова двору, ОСОБА_4 - чоловік, член колгоспного двору та ОСОБА_1 - дочка, член колгоспного двору. Інших членів двору не було (а.с.17).

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.10), 17.02.1961 року Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, актовий запис №6.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, батьками останньої є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2, 25.08.1997 року укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3, виданим Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 16.01.2003 року (а.с.13).

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку пай, належне померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154168 від 29.10.1996 року, а також належна їй частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4, виданим Мельницькою сільською радою Жидачівського району від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку пай, належне померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154169 від 29.10.1996 року, а також належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Позивачка вирішила юридично оформити спадщину, а тому звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацької А.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_2, що стало приводом до заведення спадкових справ №06/2018 та №22/2020, на підставі яких позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом відносно права на земельну частку пай, що належало її покійному батькові та матері, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.01.2018 року та 03.10.2020 року (а.с.15-16).

03.10.2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацької А.О. для видачі свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі №22/2020. Нотаріус встановила, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів Львівської області, житловий будинок належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3. Станом на сьогоднішній день останній член колгоспного двору відсутній у зв'язку із проживанням у ньому спадкоємиці, ОСОБА_1. За таких обставин нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.19).

Окрім того, наявні розбіжності в свідоцтві про смерть матері позивачки та в свідоцтві про право власності на жилий будинок від 15.12.1988 року: "ОСОБА_2" - "ОСОБА_3".

Щодо позовних вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд враховує наступне.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що у свідоцтві про право власності на житловий будиноквід 15.12.1988 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів Львівської області на ім'я "ОСОБА_3", однак у даному свідоцтві помилково зазначено "ім'я" ОСОБА_3, хоча дійсно вона була «ОСОБА_2».

Факт належності ОСОБА_2 вищезазначеного правовстановлюючого документа підтверджується наступним:

- витягом №388 від 07.10.2020 року із погосподарської книги с. Буянів, згідно якого, станом на 01.06.1990 року будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувався за колгоспним двором, де ОСОБА_2 - голова двору, ОСОБА_4 - чоловік, член колгоспного двору та ОСОБА_1 - дочка, член колгоспного двору. Інших членів двору не було;

- копією технічного паспорту на житловий будинок у АДРЕСА_1 виданого ОСОБА_2 (а.с.20);

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого, 17.02.1961 року Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, актовий запис №6;

-копією свідоцтва про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майні ОСОБА_2, є її дочка - ОСОБА_1.

У цих документах вірно вказано прізвище, ім'я та по-батькові ОСОБА_2.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що правовстановлюючий документ, а саме, що свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області належить ОСОБА_2, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

У судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Відтак, враховуючи вищевказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок загальною площею 156,1 кв.м і житловою площею 68,3 кв.м у АДРЕСА_1, також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1988 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім'я "ОСОБА_3".

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на цілий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 липня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка