Справа № 523/6761/20
Провадження №2/523/1013/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні , в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» (65121, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, оф. 301) про зобов`язання вчинити певні дії,

за участю : позивача ОСОБА_1 .

Установив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до СП ТОВ «Дунай - Транзіт» про визнання того, що працевлаштування відбулось на підставі КЗпП України з врученням трудової книжки, визнання показів неправдивими та повернення трудової книжки.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 28.07.2020 року (а.с. 76-82) позивач, просить суд визнати, що: 1) трудові відносини з СП ТОВ «ДУНАЙ-ТРАНЗІТ» укладалися на підставі КЗпП з врученням трудової книжки, 2) трудова книжка знаходиться у ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_2 на судовому засіданні 15.03.2018 по справі 523/15079/16-ц надав суду неправдиві свідчення стосовно трудової книжки ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене позивач просив його уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з обґрунтувань, що викладені в позові.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 08 травня 2020 року, було прийнято до свого провадження зазначену справу та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с. 44, 45).

Відповідачем 24 липня 2020 року надано відзив на позовну заяву (а.с. 168,169). Відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 вже були предметом розгляду судом, та в них було відмовлено. Рішення набрало законної сили. Щодо аудіо доказів, про які зазначив позивач у своєму позові, зазначив про те, що такі докази здобуті злочинним шляхом та без його відому, тому не повинен прийматись судом, як належний.

Позивачем надано на адресу суду відповідь на відзив від 02 жовтня 2020 року (а.с. 190-192).

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідачем 16 лютого 2021 року надано клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві на позовну заяву. (а.с. 210).

З`ясував обставини справи, вислухав позивача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №523/15079/16-ц по котрій 01 жовтня 2018 року проголошено рішення. Зазначене рішення було оскаржене обома сторонами до Одеського апеляційного суду та постановою зазначеного суду від 26.02.2019 року апеляційні скарги розглянуто по суті та було апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. (а.с. 10-14).

Апеляційну скаргу спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року в частині позовних вимог про: зобов`язання внести записи та видати трудову книжку, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку при звільненні та моральної шкоди скасовано та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання внести записи та видати трудову книжку, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» (, розташована м. Одеса, вул. Бугаївська, буд.21, офіс 301) на користь ОСОБА_1 ( ідент. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) невиплачену заробітну плату з 18.02.2016 року по 19.08.2016 року у розмірі 220 608 грн. з відрахуванням податків, страхових внесків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто із спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» (, розташована м. Одеса, вул. Бугаївська, буд.21, офіс 301) на користь ОСОБА_1 ( ідент. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) компенсацію за невикористану відпустку з 18.02.2016 року по 19.08.2016 року у розмірі 21 448 грн. з відрахуванням податків, страхових внесків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто із спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» (, розташована м. Одеса, вул. Бугаївська, буд.21, офіс 301) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги при звільнені, зобов`язанні внести записи та видати трудову книжку відмовлено.

В решті рішення залишено без змін. (а.с. 15-24).

Сторонами подано касаційні скарги та Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року їхні касаційні скарги залишено без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року в не скасованій частині та постанову Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишено без змін. (а.с. 25-38).

Як новий доказ в підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав записи телефонних розмов, де фігурує (на твердження позивача) директор та власник підприємства відповідача Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» Кушнір О. М.

Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 307 ЦК України, Фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

У своєму відзиві директор підприємства відповідача Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» Кушнір О. М. заперечував факт надання ОСОБА_1 права записувати телефонні розмови, тому зазначені докази судом не приймаються, оскільки вони отримані незаконним способом.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 1-13,17- 18,109,131,137, 200, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» (65121, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, оф. 301) про зобов,язання ОСОБА_2 повернути трудову книжку, визнання показів свідка ОСОБА_2 неправдивими, визнання працевлаштування на підставах КЗпП України з вручення трудової книжки залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції до Одеського апеляційного суду , протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 15 червня 2021 року.

Суддя -