Справа № 351/1798/20
Провадження № 22-ц/4808/693/21
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду від 01 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Сегіна І.Р. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач проходив службу в управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції. 08 грудня 2019 року близько 05:25 год ОСОБА_3 під час патрулювання на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Чернівці по вул. Ясській допустив наїзд на дерево, та від удару об дерево його відкинуло на стоячий транспортний засіб «Subaru Tribeka», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_3 вчинив ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому було встановлено, що ОСОБА_3 на час ДТП перебував у стані сп`яніння, внаслідок вживання амфетаміну. Згідно Висновку cлужбового розслідування від 13.12.2019 факти вчинення протиправних дій сержантом поліції ОСОБА_3 підтвердились повністю, рекомендовано застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби у поліції. Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.04.2020 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19.02.2020, яку залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 25.03.2020, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Висновку експертного дослідження Чернівецького НДЕКЦ №31-Д від 10.12.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля моделі «MOU-04МП», номерний знак НОМЕР_1 , марки «Mitsubishi Outlander» внаслідок пошкодження, станом на момент проведення дослідження становить 72 753,67 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 72 753,67 грн на відшкодування матеріальної шкоди за збитки, завдані внаслідок ДТП, та судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Рішенням Снятинського районного суду від 01 лютого 2021 року позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 72 753,67 грн матеріальної шкоди та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що службовий транспортний засіб, належний позивачу, зазнав механічних пошкоджень внаслідок неправомірних дій відповідача, який зобов`язаний відшкодувати на користь позивача матеріальну шкоду в загальному розмірі 72 753,67 грн, яка складається з вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом матеріального права та процесуального права.

Зокрема вказує, що рішення ухвалене із посиланням на статті 280-282, 289 ЦПК України, тому воно видається заочним, але в такому разі не відповідає вимогам щодо заочного розгляду справи, враховуючи подання відповідачем відзиву на позов. Крім того, у рішенні не зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Стверджує, що він заперечував розгляд справи у порядку спрощеного провадження, подавши відповідну заяву, однак не отримав ухвали суду з цього приводу, тому йому незрозуміло в якому саме порядку відбувся розгляд справи. Це певною мірою призвело до неправильного вирішення справи, оскільки у рішенні зазначено, що відповідач подав відзив, у якому просив у позові відмовити, проте насправді у відзиві на позов міститься прохання закрити провадження у справі з підстав неналежної юрисдикції.

Апелянт стверджує, що суд не врахував, що під час патрулювання та переслідування правовопорушника він (апелянт) діяв відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та згідно із Положенням про національну поліцію, тому на нього не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального службового ризику, а також за шкоду, заподіяну у стані крайньої необхідності.

Також вважає, що спір має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, враховуючи правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16.

Із зазначених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

В засіданні апеляційного суду представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник апелянта подав суду апеляційної інстанції заяву, у якій просив розглядати справу без його та апелянта участі, зазначив, що апеляційну скаргу підтримують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , проходячи службу в управлінні патрульної поліції ДПП, 08 грудня 2019 року близько 05:25 год. під час патрулювання на службовому автомобілі марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Чернівці по вул. Ясській допустив наїзд на дерево. Від удару об дерево його відкинуло на стоячий транспортний засіб марки «Subaru Tribeka», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Виїздом патрульних екіпажу «Сатурн-0015» на місце події було встановлено всі обставини ДТП, опитано учасників події та розпочато оформлення матеріалів ДТП. В подальшому було виявлено можливі ознаки наркотичного сп`яніння у сержанта поліції ОСОБА_3 , а тому його було направлено у Чернівецький обласний наркологічний диспансер для встановлення стану сп`яніння. За результатом обстеження у сержанта поліції ОСОБА_3 в сечі було виявлено амфетамін. Повторний тест також підтвердив наявність амфетаміну. Про даний факт було повідомлено начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення старшого лейтенанта поліції Руслана Рубана, після чого відносно ОСОБА_3 було складено протоколи про адміністративні правопорушення серії БД №410877 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та серії БД № 410875 за ст. 124 КУпАП. При цьому, амфетамін (хімічна назва метилфенетиламін) у відповідності до Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» входить до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (список №2 психотропні речовини), обіг яких обмежено, та відповідно до вимог Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Вказані обставини підтверджуються висновком службового рослідування від 13 грудня 2019 року (а.с.9-20).

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.04.2020 у справі №725/7043/19 (а.с.60), яку залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 28.12.2020 (а.с.108), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за вчинення ДТП, яка мала місце 08.12.2019 в м. Чернівці по вул. Ясській. Згідно постанови ОСОБА_3 08 грудня 2019 року о 05 год. 25 хв. в м. Чернівці по вул. Ясській, рухаючись на транспортному засобі «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (дерево), та у результаті удару також допустив наїзд на стоячий транспортний засіб «SUBARU TRIBEKA», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_3 порушив п. 2.3Б, п. 12.1 ПДР України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що також підтверджується і схемою ДТП.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19.02.2020 у справі №725/7063/19 (а.с.54), яку залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 25.03.2020 (а.с.55-59), ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 08.12.2019 о 05 год. 25 хв. в м. Чернівці по вул. Ясська, 1А, керував транспортним засобом марки «MITSUBISHI OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Власником автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, та яким керував ОСОБА_3 , є Департамент патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.42).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження, відповідно до Висновку експертного дослідження Чернівецького НДЕКЦ №31-Д від 10.12.2019 становить 72 753,67 грн.

Суд першої інстанції розглянув вказану справу у порядку цивільного судочинства.

Однак, під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року в справі № 818/1688/1647 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, та вказала, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, узгоджуються висновки Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №320/8119/17, постанові від 09 грудня 2020 року у справі №204/824/18, постанові від 29 січня 2020 року у справі № 686/18159/18).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Стаття 377 ЦПК України передбачає, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому суд зауважує, що положенням ч. 4 ст. 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду від 01 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрити.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта