ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача Беляєвої Я.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складалась з будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , який був побудований в 1991 році, після знесення старого житлового будинку, але право власності на будинок не видавалося та не реєструвалося. Також за даною адресою зареєстрований старий будинок, на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, що видане Великоснітинською сільською радою 15.09.1987, згідно рішення виконкому Фастівської районної ради № 108 від 21.07.1987 та зареєстрованому в Фастівському МБТІ 15.09.1987 у книзі № 3р.391. За життя мати позивача склала заповіт, яким все належне майно заповіла своїй дочці - позивачу ОСОБА_1 . При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок та рекомендовано звернутись до суду. Спірний будинок, загальною площею 24, 9 кв.м, побудований в 1991 році. Дану забудову погоджено рішенням Великоснітинської сільської ради 19.09.1990 на підставі розробленого паспорту про забудову, однак ОСОБА_4 , за життя не встигла зареєструвати право власності на даний житловий будинок. Тому, позивач вимушена звернутись до суду та просить припинити право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано на ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва на право власності на житловий дім, яке видано на підставі рішення Фастівської районної ради за №108 від 27.07.1987 та який був знищений; визнати за позивачем право власності на новий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Фастівського міськрйонного суду Київської області від 23.03.2021 відкрито загальне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2021 закрито підготовче провадження, справи призначене до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.01.2018 виконавчим комітетом Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.09.1987, ОСОБА_4 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

14.05.2007 ОСОБА_4 склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 54 та посвідчений Хомутовською Жанною Дмитрівною - секретарем виконавчого комітету Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, яким все належне їй майно заповіла доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.07.1950, матір`ю ОСОБА_1 записана ОСОБА_4 .

20.04.1967 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 та отримала прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

28.01.1984 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9 та отримала прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Згідно довідки Фастівського БТІ № 418 від 18.03.2019, виданої ОСОБА_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Великоснітиснькою сільською радою 15.09.1987. На момент поточної інвентаризації, 18.10.2018, з`ясувалось, що жилий будинок 1910 року забудови, на яке видано право власності у 1987 році знесено і на цьому місці побудовано новий жилий будинок. Забудову погоджено рішенням Великоснітинської сільської ради № 10/4 від 19.09.1990 на підставі розробленого паспорту про забудову ділянки. Загальна площа будинку станом на 18.10.2018 становить 24, 9 кв.м, житлова 19, 9 кв.м. На земельній ділянці розташований житловий будинок з фундаментом, сарай, яма вигрібна, літня кухня. Згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 право власності на новий житловий будинок 1990 року забудови АДРЕСА_1 КП «Фастівське БТІ» не видавалось та не реєструвалось.

06.03.2018 рішенням сесії Великоснітинської сільської ради № 3.2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за кадастровим номером :01:003:0286, яка розташована в АДРЕСА_1 в межах Великоснітиснької сільської ради Фастівського району, Київської області. Передано у власність земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0286, яка розташована в АДРЕСА_1 в межах Великоснітиснької сільської ради Фастівського району, Київської області гр. ОСОБА_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, гос. будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 2312 га.

18.10.2018 на ім`я ОСОБА_4 видано технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 . Рік побудови - 1991.

22.09.2020 комісією було складено Акт обстеження на наявність (старого) житлового будинку по АДРЕСА_1 , на момент обстеження було виявлено, що власником даної ділянки являється ОСОБА_4 , а також за даною адресою (старого) будинку зареєстрованого на ОСОБА_4 не виявлено.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А ч.1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 даного закону передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2 ст. 328 ЦК України).

Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з положенням ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивач, реалізовуючи своє право на спадщину, звернулася до нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Однак, постановою державного нотаріуса Фастівської районної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. від 11.08.2020 позивачці було відмовлено та повідомлено, що для одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, на будинок АДРЕСА_1 їй необхідно надати правовстановлюючі документи на нього.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В ході розгляду справи було досліджено Довідки Фастівського БТІ № 418 від 18.03.2019, з якої вбачається, що на момент поточної інвентаризації, 18.10.2018, з`ясувалось, що жилий будинок 1910 року забудови, на яке видано право власності у 1987 році знесено і на цьому місці побудовано новий жилий будинок. Забудову погоджено рішенням Великоснітинської сільської ради № 10/4 від 19.09.1990 на підставі розробленого паспорту про забудову ділянки. Загальна площа будинку станом на 18.10.2018 становить 24, 9 кв.м, житлова 19, 9 кв.м. На земельній ділянці розташований житловий будинок з фундаментом, сарай, яма вигрібна, літня кухня. Згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 право власності на новий житловий будинок 1990 року забудови АДРЕСА_1 КП «Фастівське БТІ» не видавалось та не реєструвалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 та має право на спадкування, тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом.

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.220-1222,1261,1268,1267,1268,1269,1270 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_5 , прож.: АДРЕСА_1 до Фастівської міської ради, , місцезнах.: Київська область, м. Фастів, пл. Соборна, 1 про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно задовільнити.

Припинити право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано на ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва на право власності на житловий дім, яке видано на підставі рішення Фастівської районної ради за №108 від 27.07.1987.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як спадщину після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12.07.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей