Справа № 180/1185/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Нанічкіної Н.М.,

з секретарем судового засідання - Ганоченко Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона працювала на посаді шламівника-басейника ВАТ «Марганецький ГЗК» і 25.06.2006 року, під час виконання своїх трудових обов`язків отримала травму: ураження електрострумом (удар блискавкою). За результатами розслідування нещасний випадок було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. За даним випадком були складені акти за формою Н-1 та формою Н-5. Внаслідок отриманої виробничої травми, при первинному огляді МСЕК їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% та третю групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що внаслідок порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, вона втратила своє здоров`я, їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, терпіти біль.

Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, 227000 гривень.

Також позивачка просила розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

07 червня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що позивач посилається на Акт Н-1 про нещасний випадок та Акт Н-5 розслідування нещасного випадку, що стався 25.06.2006 року. Акти були затверджені 29.06.2006 року, на час дії ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, ст.21 якого передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, в тому числі грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Також з актів вбачається, що даний нещасний випадок стався внаслідок несприятливих погодних умов (грозовий розряд), настання яких не залежало від відповідача, вплив виробничих та/або шкідливих факторів у даному випадку відсутній. Відсутні докази та відомості, які підтверджували завдані позивачу страждання, втрату ним нормальних життєвих зв`язків та вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач виконує вимоги законодавчих та нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці, а посилання позивача є безпідставними та неправомірними. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та якими доказами це підтверджується. Також, наведений позивачем розрахунок розміру компенсації моральних страждань є необгрунованим та неправомірним.

Відповідь на відзив позивачем у встановлений судом строк не подано.

Ухвалою від 24 червня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та про витребування інформації.

За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Матеріалами справи доводяться такі обставини.

Згідно трудової книжки, ОСОБА_1 знаходилася у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 26.12.1975 року по 24.06.2007 року, зокрема, працювала шламовщиком-басейнщиком 3 розряду (а.с.26-37).

25.06.2006 року ОСОБА_1 отримала травму на виробництві - ураження електрострумом (удар блискавкою).

Згідно з Актом форми Н-5 від 25.06.2006 року, проведено розслідування нещасного випадку. Встановлено, що 25.06.2006 року в другу зміну (з 8-30 до 20-30) згідно отриманого наряду шламівник-басейник ОСОБА_1 виконувала обхід шламопроводів від пікету 45 до 104 пікету в бік шламосховища «б.Морозова». Після закінчення огляду, побачивши грозу, що насувається, ОСОБА_1 поверталась до приміщення бустерної-2. Не дійшовши до будівлі ПК-88 близько 30 метрів, її засліпив спалах блискавки з одночасним грозовим розрядом, в результаті чого вона впала на землю. Після цього ОСОБА_1 піднялася, зайшла до бустерної-2 та відчула головний біль з нудотою. Після закінчення робочої зміни вона звернулася до центрального здоровпункту комбінату, де їй була надана перша медична допомога та звідти її доставлено до ЦМЛ. Причина нещасного випадку - попадання постраждалої в зону дії грозового розряду(а.с.18-21)

Згідно Акту за формою Н-1 № 24/1 від 29.06.2006 року постраждала пересувалась по встановленому маршруту; вздовж шляху слідування, понад дорогою, змонтовано лінію електропередачі (ЛЕП) 35 кВ; 25.06.2006 року о 15 год. 02 хв. Зареєстровано відключення лінії ЛЕП 35 кВ Л-БАС-31 та 32 (а.с.14-17).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 внаслідок виробничої травми, отриманої 25.06.2006 року, відчуває стійкі виражені головні болі, запаморочення, хиткість та нестійкість при ходьбі, підвищення АТ до 180/100, виражену різку загальну слабкість, швидку втому, відчуття пульсації у голові, в грудній клітині та кистях, заніміння кистей та стоп, болі по ходу хребта, що посилюються при фізичному навантаженні, підвищену роздратованість, порушення нічного сну, зниження пам`яті, слуху та короткочасні відключення до декілька разів на неділю.

Первинним оглядом МСЕК 02.04.2007 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві та третю групу інвалідності (а.с.10-11).

Повторним оглядом МСЕК 30.04.2008 року ОСОБА_1 було залишено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з травмою на виробництві, безстроково (а.с.12-13).

Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб, якщо інше не встановлено законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації.

Відповідач справедливо вказує у своєму відзиві, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався внаслідок несприятливих погодних умов (грозовий розряд), настання яких не залежало від нього. Однак, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідач не довів суду, що здійснив всіх заходів задля уникнення нещасного випадку з працівниками підприємства внаслідок погодних умов, наприклад, обладнання блискавковідводами, зміна встановленого маршруту обходу шламопроводу, тощо.

Суд не погоджується з АТ «Марганецький ГЗК» в тому, що він є неналежним відповідачем, й що станом на 25.06.2006 року (дата настання нещасного випадку) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, в тому числі грошової суми за моральну шкоду, повинно здійснюватися Фондом соціального страхування від нещасних випадків, з таких підстав.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відтак, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст.4 Закону України від 14.01.1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV), який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Норми вказаного Закону № 1105-ХІV в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23.02.2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 ст.1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» п.1 ч.1 ст.21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч.3 ст.28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч.3 ст.34).

З огляду на положення ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону № 1105-ХІV, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

20.03.2007 року набрав чинності Закон України № 717-V від 23.02.2007 року, яким з ч.1 ст.21 Закону № 1105-ХІ виключено пункт е), що передбачав відшкодування грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Таким чином, ОСОБА_1 не мала права на відшкодування моральної шкоди за Законом № 1105-ХІ до 02.04.2007 року, коли їй було встановлено стійку втрату професійної працездатності - 40%, а з 20.03.2007 року Фонд соціального страхування від нещасних випадків втратив обов`язок відшкодовувати моральну шкоду, спричинену внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Наведені представником позивача у позові розрахунки розміру моральної шкоди, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2021 року, та оцінки її в 100 місячних прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, суд вважає недоцільним і некоректним, оскільки при вирішенні даного питання слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями), з урахуванням обставин та критеріїв, зазначених в ч.3 ст.23 ЦК України, адже визначення моральної шкоди не підпадає під будь-які математичні розрахунки. Компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивачки, ступінь втрати нею професійної працездатності, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивачки розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 80 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 908,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 908,00 грн.).

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 80, 263-268, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір на користь держави в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Єдності, 62, .

Дата складення повного тексту судового рішення 30 червня 2021 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна