Номер провадження: 22-ц/813/8421/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.,

Представника апелянта ОСОБА_1 ,

Представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 треті особи ОСОБА_8 , Одеська міська рада

- про витребування майна, усунення перешкод у користуванні та скасування запису про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

В липня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов з позовною заявою звернувся Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_8 , Одеська міська рада та просили витребувати майно, усунути перешкоди у користуванні та скасувати запис про державну реєстрацію.

Вимоги обгрунтовують тим, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником нежитлових приміщень, загальною площею 245, 2 кв.м., що загалом складаються з приміщень першого поверху, площею 105,8 кв.м. приміщень підвалу, площею 32,0 кв.м. та приміщень площею 107,4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Зазначають, що в ході проведення інвентаризації зазначених нежитлові приміщень їм стало відомо, що на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2008 року по справі № 2-9696//08, право власності за ним зареєстровано на ім`я ОСОБА_8 (реєстрацію проведено 05.11.2010 року за реєстраційним номером 31981659).

Посилаючись на те, що ці приміщення вибули з їх володіння поза межами їх волі просили суд задовольнити позовні вимоги з підстав ст. 388 ЦПК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_8 , Одеська міська рада про витребування майна, усунення перешкод у користуванні та скасування запису про державну реєстрацію відмовлено у повному обсязі.

-Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року.

-Скасовано арешт, накладений на нежитлові приміщення, загальною площею 245,2 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31981659 та належать на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - В.В. Мікуленко подав до суду апеляційну скаргу в якій просить її задовольнити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року по справі № 522/12339/16-ц - скасувати. Позовні вимоги Департаменту до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської міської ради - про витребування майна, визнання недійсним договору іпотеки, усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію - задовольнити.

ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , третя особа без самостійних вимог Одеської міської ради у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необгрунтованим, винесеним з неправильною оцінкою доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником вищевказаних нежитлових приміщень на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.2004 р. серії НОМЕР_1 , що зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2004 р. реєстраційний номер 7040778, свідоцтва від 30.07.2004 р. серії САА № 424124, що зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2004 р. реєстраційний номер 7040860, свідоцтва від 30.07.2004 р. серії САА № 424125, що зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2004 р. реєстраційний номер 7040818.

При цьому посилається на правову позицію, висловленою Верховним Судом України у постановах від 16.04.2014 року у справі № 6-146цс13, від 28 січня 2015 року у справі № 6-218цс14, від 24.06.2015 року у справі № 6-251цс15, майно вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, і власник майна вправі витребувати його від добросовісного набувача, якщо воно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого.

Вважають, що оскільки право власності ОСОБА_8 зареєстровано на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.10.2008 року по справі № 2-9696/08, яке в подальшому скасовано, а сам позов залишено без розгляду ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2015 року, то право власності на спірний об`єкт нерухомості за первинним титулом знаходиться у територіальної громаді м. Одеси, додатково визнавати право власності на нього потреби немає. Разом з тим власник, який не володіє спірним майном відновив право на його витребування із чужого незаконного володіння після завершення судового процесу, в межах якого фактично оспорювалось його право.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано вимоги ст. 257 ЦК України та суд дійшов помилкового висновку, що Департамент пропустив строки позовної давності, оскільки звернувся до суду в межах позовної давності.

Відзив до Одеського апеляційного суду не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що 08.07.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив:

- витребувати у ОСОБА_3 1/3 частини нежитлових приміщень, загальною площею 245,2 кв.м., що розташована за адреосою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м.Одеси, в особі Одеської міської ради в особі Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

- витребувати у ОСОБА_4 1/3 частини нежитлових приміщень, загальною площею 245,2 кв.м., що розташована за адреосою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м.Одеси, в особі Одеської міської ради в особі Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

- витребувати у ОСОБА_5 1/3 частини нежитлових приміщень, загальною площею 245,2 кв.м., що розташована за адреосою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м.Одеси, в особі Одеської міської ради в особі Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

- визнати недійсним договорі іпотеки від 18.02.2013 року № 307 за яким ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали нежитлові приміщення, загальною площею 245,2кв.м. що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_6 .

- усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з нежитлових приміщень, загальною площею 245,2кв.м. що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

- скасувати записи про державну реєстрацію за ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 по 1/3 частини а кожного на нежитлові приміщення, загальною площею 245,2 кв.м., що розташована за адреосою: АДРЕСА_1 .

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в зазначеній цивільній справі здійснює захист права власності на нерухоме майно, яке на їх думку порушено.

Позивач зазначав, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником нежитлових приміщень, загальною площею 245, 2 кв.м., що загалом складаються з приміщень першого поверху, площею 105,8 кв.м., приміщень підвалу, площею 32,0 кв.м. та приміщень площею 107,4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2004 року, серії НОМЕР_1 , що зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2004 року реєстраційний номер 7040778, свідоцтва від 30.07.2004 року серії САА № 424124, що зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2004 року реєстраційний номер 7040860, свідоцтва від 30.07.2004 року серії САА № 424125, що зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2004 року реєстраційний номер 7040818.

Нежитлові приміщення загальною площею 245, 2 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом приватної власності на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2008 року по справі № 2-9696//08, а право власності на дані приміщення зареєстровано на ім`я ОСОБА_8 , реєстрацію проведено 05.11.2010 року за реєстраційним номером 31981659.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2012 року по справі № 1522/17019/12 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2008 року скасоване.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2015 року (провадження № 2/522//987/16) скасована ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 року про залишення позовної заяви без розгляду та справа направлена на новий розгляд.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2016 року по справі № 2/522/987/16 позовну заяву ОСОБА_8 до Одеської міської ради, Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду.

17.11.2010 року ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли в дар по 1/3 частині нежитлове приміщення, загальною площею 245, 2 кв.м. розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

З витягів про державну реєстрацію прав вбачається, що на праві власності на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належить по 1/3 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Погрібного С.О. від 11.07.2016 року відкрито провадження по справі (т.1 а.с.55).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Погрібного С. О. від 11.07.2016 року забезпечено позов та накладено арешт на нежитлові приміщення, загальною площею 245,2 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31981659 та належать на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.57).

15.09.2016 року представник позивача звернувся з клопотанням про заміну неналежного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) - (т.1 а.с.106-107).

10.10.2016 року клопотання про заміну відповідача задоволено частково, залучено в якості співвідповідача ОСОБА_7 (т.1 а.с.111).

16.11.2018 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та просив застосувати строк позовної давності (т.2 а.с.7-9).

04.04.2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України та просив розглянути заяву без його участі та у задоволені позовних вимог відмовити (т.2 а.с. 34, 35-37).

15.07.2019 року закрито підготовче судове засідання (т.2 а.с. 64).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив зі спливу строку позовної давності.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Така позиція узгоджується із позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №362/44/17 від 17.10.2018 року: про поширення загальної позовної давності на віндикаційні позови держави та територіальних громад.

З огляду на викладене та на те, що відповідачі набули право власності на спірні нежитлові приміщення, а позивач звернувся до суду після спливу 6 років (а саме 08.07.2016 року) суд першої інстанції правомірнол відмовив в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367,368,374,375,379,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.06.2021 року, оскільки суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці відповідно до Наказу № 67-в від 31.05.2021 року з 08.06 11.06.2021 р.р., а суддя Цюра Т.В. з 09.06.2021 року по 17.06.2021 перебувала на лікарняному.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра