Справа № 236/1058/21
Провадження № 2/236/495/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

з секретарем судового засідання Теліусом С.С.,

за участі:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Воронова А.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників третьої особи

(органу опіки та піклування) Голєва С.І., Межерицької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що з ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , від шлюбних відносин з відповідачем у неї народився син ОСОБА_3 . Рішенням Краснолиманського міського суду донецької області від 10.102012 у справі № 0530/3669/2012 шлюб між сторонами розірвано (рішення набрало законної сили 22.10.2012). Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати разом з матір`ю, перебуває на її повному утриманні.

Батько дитини - ОСОБА_2 не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина ОСОБА_3 , не виявляє інтересу до життя та внутрішнього світу дитини, не бере участі в утриманні дитини, має заборгованість зі сплати аліментів. На теперішній час фактичне місце проживання ОСОБА_2 позивачці невідоме.

Позивачка зверталась до попередньо зверталась до органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області та отримала висновок, згідно з яким вбачається доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

ОСОБА_1 вважає, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, остаточно усунувся від участі у вихованні дитини, не піклується про здоров`я дитини, про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, позивач з огляду на це просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Під час судового розгляду цивільної справи позивачка ОСОБА_1 , її представник - адвокат Воронов А.І. заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навели доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що ОСОБА_2 зовсім не цікава дитина, після розірвання шлюбу відповідач був в житті сина лише впродовж 6 місяців, потім - зник, у родині позивачки на теперішній час з`явився інший чоловік ОСОБА_5 , котрий для ОСОБА_3 є справжнім батьком, він усіляко опікується долею дитини. За твердженнями ОСОБА_1 , вона одна виховувала сина, хлопець гарно навчається, є відмінником, захоплюється спортом; вона сама влаштовувала дитину до дошкільного закладу, до школи, опікувалась здоров`ям дитини, а біологічний батько в цьому участі не брав.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов до суду не надала, однак під час судового розгляду цивільної справи заперечував проти задоволення вимог позивачки, зазначила, що між ним та його малолітнім сином ОСОБА_3 остаточно не були втрачені родинні почуття та зв`язки, відповідач через складну економічну ситуацію в Україні змушений з 2015 року працювати за межами держави (спочатку - на території Російської Федерації, зараз - у Польщі). Відповідач зауважив, що він має велике бажання спілкуватись з дитиною, однак ОСОБА_1 не надає йому для цього можливості, колишня дружина «заблокувала» його контакти в усіх соціальних мережах, не надає інформації щодо засобів зв`язку з дитиною, забороняє йому спілкуватись з сином. За твердженнями відповідача, він, коли приїздив у відпустку, передавав синові подарунки, одяг, взуття або ж передавав різні речі для дитини через родичів, але позивачка все те просто викинула, у ОСОБА_2 немає контактів сина, у нього лише був номер телефону колишньої дружини, вона його на теперішній час змінила. ОСОБА_2 повідомив, що він сумлінно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , має зовсім незначну заборгованість. З приводу можливого перешкоджання колишньою дружиною у спілкуванні з сином відповідач не звертався ні до органу опіки та піклування, ні до суду, оскільки на теперішній час рідко буває в Україні.

Опитаний в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив, що на теперішній час він мешкає разом з матір`ю та вітчимом ОСОБА_5 , відвідує загальноосвітню школу, захоплюється спортом; вітчим його дуже любить, вони разом грають в ігри, готують уроки, проводять дозвілля; свого біологічного батька ОСОБА_6 навіть не пам`ятає, він з раннього дитинства в сім`ї хлопчика не мешкав, з хлопчиком не спілкувався.

Представники органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І., Межерицька М.О. під час судового розгляду справи висловили думку щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таке рішення відповідатиме інтересам дитини.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки Воронова А.І. , відповідача ОСОБА_2 , з`ясувавши думку з приводу заявлених позовних вимог малолітньої дитини, представників органу опіки та піклування Лиманської міської ради, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, з 19.10.2011 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.3-6).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, з 04.08.2005 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , внесений до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.7-9), з його слів в судовому засіданні - на теперішній час працює та проживає у м. Лешно Республіки Польща.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30.04.2011 укладено шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 30.04.2011 Відділом ДРАЦС Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, а.с.10)

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красний Лиман Донецької області, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджено наданою позивачкою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.08.2011 Відділом ДРАЦС Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.11). У малолітнього від народження виявлена патологія центральної нервової системи (а.с.48-49)

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 10.10.2012 у справі № 0530/3669/2012 шлюб, укладений 30.04.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було розірвано (рішення набрало законної сили 22.10.2012, а.с.12-13).

Малолітній ОСОБА_3 з 19.10.2011 має зареєстроване місце проживання разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (довідка відділу надання адміністративних послуг виконкому Лиманської міської ради від 15.02.2021 № 485, а.с.16)

Як вбачається зі змісту акта, складеного органом місцевого самоврядування 15.02.2021, ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., мешкають за адресою: АДРЕСА_1 ; при цьому «колишній чоловік» позивачки не проживає і не прописаний за цією адресою, не бере участі у веденні господарства та у вихованні, утриманні дитини (а.с.24).

ОСОБА_1 працює інженером у СП «Лиманське моторвагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», отримує регулярні доходи у виді заробітної плати, є активним членом первинної профспілкової організації, за місцем роботи зарекомендувала себе позитивно (а.с.19,21,22).

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 4-го класу Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4, в освітньому закладі зарекомендував себе я дисциплінований, уважний, працьовитий учень, має учнівські досягнення вискового рівня (а.с.20), неодноразові заохочення (а.с.79-82), відвідує спортивну секцію « Фенікс » (а.с.23); при цьому (як вбачається з характеристик зі школи та спортивної секції) батько дитини ОСОБА_2 не відвідував батьківські збори у школі, не цікавився успіхами дитини в навчанні, не відвідував спортивних тренувань сина.

Згідно з наданим позивачкою актом обстеження умов проживання, складеним 26.02.2021 представниками органу опіки та піклування Лиманської міської ради, за місцем проживання ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) умови проживання дитини задовільні, малолітній ОСОБА_3 має окреме спальне місце, куточок для власних занять, стіл, канцелярське приладдя, персональний комп`ютер, в достатній кількості є одяг та взуття дитини, засоби особистої гігієни, в кімнатах є достатньо меблів, є побутова техніка, є запас продуктів харчування (а.с.18).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області від 16.03.2021 № 8 є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таке рішення відповідатиме інтересам дитини (а.с.14-15).

Як вбачається зі змісту копій документів виконавчого провадження № 31697601, наданих позивачкою, державним виконавцем Лиманського МВ ДВС відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановою державного виконавця від 31.01.2019 було звернуто стягнення на доходи боржника в СП 2Лиманське моторвагонне депо», у зв`язку з наявною заборгованістю по виплаті аліментів постановою державного виконавця від 25.01.2021 накладено арешт на майно ОСОБА_2 (а.с.17, 75-78).

Водночас відповідачем на спростування доводів позивачки надані документи (довідка державного виконавця Лиманського МВ ДВС від 06.05.2021 № 17.32-23-5058, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.04.2021), з яких вбачається, що боржник сплачує аліменти на утримання дитини, станом на 31.12.2021 розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утриманні малолітнього сина складав 3409,22 грн., станом на 30.04.2021 сукупний розмір заборгованості за виконавчим провадженням № 31697601 становив 2920,47 грн. (а.с.68-71).

Надані відповідачем для доведення можливого перешкоджання ОСОБА_1 спілкуванню ОСОБА_2 з малолітньою дитиною скріншоти з перепискою з соціальних мереж з користувачем, позначеним як « ОСОБА_1 » (а.с.54-60), суд не бере до уваги як доказ при вирішення цивільної справи, оскільки ОСОБА_1 заперечувала, що саме такий акаунт (сторінка) в соціальних мережах належить їй; сторони під час розгляду справи не заявляли клопотань щодо призначення експертних досліджень з приводу належності акаунту (сторінки) саме позивачці та справжності електронних доказів, наданих відповідачем.

Надану позивачкою копію виписки з історії хвороби № 2457 пацієнтки неврологічного відділення лікарні ст. Красний Лиман ОСОБА_1 за період з 08.10.2012 по 22.10.2012 (а.с.83) суд не бере до уваги як доказ при вирішення цивільної справи, оскільки акт можливого домашнього насильства з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 в Україні визнається адміністративним деліктом (ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення) або ж кримінальним правопорушенням (ст. 126-1 Кримінального кодексу України), і з огляду на чинний принцип презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)) має бути доведеним виключно наявним обвинувальним вироком суду/постановою судді, які набрали законної сили.

Крім того, під час розгляду цивільної справи судом були допитані свідки, заявлені сторонами.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 під час допиту повідомив, що він перебуває з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах з 2017 року і дотепер, є вітчимом малолітнього ОСОБА_3 , він бере участь у вихованні дитини, допомагає хлопчикові готувати домашні завдання до шкільних занять, супроводжує ОСОБА_3 на спортивні тренування. ОСОБА_2 свідок особисто не знає, він не з`являвся в родині позивачки, позивачка ніколи не повідомляла свідкові про те, що відповідач бажає спілкуватись з дитиною; ОСОБА_5 вказав, що він має бажання усиновити малолітнього ОСОБА_3 в разі позбавлення відповідача батьківських прав у судовому порядку.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він є рідним батьком позивачки і рідним дідусем малолітнього ОСОБА_3 ; вихованням хлопчика відповідач не опікується, хлопчик навіть не знає свого біологічного батька, ОСОБА_3 має добрі стосунки з ОСОБА_5 , називає останнього своїм «батьком». ОСОБА_2 на теперішній час в м. Лиман не проживає, наскільки свідкові відомо, не намагався налагодити зв`язок з дитиною ні через батьків позивачки, ні через адміністрацію школи, де навчається ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_14 показала, що вона є колегою по роботі позивачки, ОСОБА_2 бачила лише під час весілля з ОСОБА_1 , знає, що шлюб між позивачкою та відповідачем є розірваним, після розірвання шлюбу позивачка стягнула з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , відповідач сплачує аліменти на дитину, однак участі у вихованні хлопчика не бере, натомість вихованням ОСОБА_3 опікується новий чоловік позивачки - ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_18 у своїх показаннях зазначила, що вона є рідною тіткою відповідача, відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , сімейні відносини у них не склались, шлюб було розірвано, ОСОБА_2 відвідував дитину і після розірвання шлюбу, в родині позивачки свідок останнього разу була близько 5 років тому; після розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 виїздив для працевлаштування до Росії, згодом - до Польщі, намагався з-за кордону спілкуватись з малолітнім сином за допомогою засобів зв`язку в мережі Інтернет, позивачка щоразу йому відмовляла у спілкуванні з дитиною з різних причин (повідомляла, що ОСОБА_3 «вже спить», «ще гуляє», «в гостях у хрещеного» тощо), ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України, відповідач спочатку відмовляв їй, а на теперішній час - погодився; свідку невідомо, чи спілкується відповідач з сином на теперішній час, чи відвідує він школу, де навчається дитина, чи передає він синові будь-які речі або подарунки.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він є близьким другом відповідача, вони разом їздили «на заробітки» за кордон; ОСОБА_2 є добрим батьком, з-за кордону завжди привозив подарунки своєму синові ОСОБА_3 , передавав їх колишній дружині, сумлінно сплачував аліменти на утримання сина; ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 надати йому можливість спілкуватись з дитиною, остання йому відмовляла у цих проханнях, зауважувала, що це буде відбуватись «лише в її присутності», свідок не знає, чи звертався ОСОБА_2 до органу опіки та піклування або до суду з приводу надмірного обмеження матір`ю дитини прав батька на спілкування з сином.

Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст. 22 Основного Закону). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).

Нормами ст.4 Сімейного кодексу (СК) України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї; особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як зазначено у ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відтак, загальні підстави позбавлення батьківських прав передбачені нормами ч.1 ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

П.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч.1 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як зазначено у ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради 27.02.1991 № 789-ХІІ, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у п. п. 57,58 рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці; факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Верховним Судом у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) висловлена правова позиція, згідно з якою позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про існування інтересу до дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконання батьком обов`язків щодо виховання сина, а і встановити, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує нехтувати своїми батьківським обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

Під час розгляду справи № 236/1058/21 судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 бажає спілкуватися з сином ОСОБА_3 , проти позбавлення його батьківських прав заперечує. Відповідач з незалежних від нього підстав (складна економічна ситуація в Україні) тривалий час працює за межами держави, мешкає в іншому місті, сумлінно сплачує аліменти на утримання свого сина. ОСОБА_2 в ранньому дитинстві ОСОБА_3 намагався спілкуватись з сином дистанційно, однак мати свідомо обмежувала таку можливість для батька з мотивів образи на колишнього чоловіка (що підтвердили у своїх показаннях свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_20 ). За таких обставин у тому, що батько не відвідує школу, де навчається малолітній ОСОБА_3 , не відвідує тренувань сина в спортивних секціях, не вбачається вини відповідача. На думку суду, не можна ставити в вину відповідачу також тривале невідвідування родини позивачки за останнім відомим місцем проживання (особливо з огляду на те, що у позивачки склались фактичні сімейні відносини з іншим чоловіком).

Додатково суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач, незважаючи на потребу виїздити до Польщі для продовження трудових відносин, залишався в Україні впродовж усього судового розгляду справи (з квітня по червень 2021 року), під час розгляду справи займав активну позицію, подавав докази задля обстоювання своєї позиції у справі, запрошував свідків для доведення відсутності його вини у невиконанні батьківських обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 16.04.2018 у справі № 634/402/17 (провадження № 61-14442св18) зауважив, що підстави, передбачені ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, якщо батько дитини бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує; позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Посилання позивачки на те, що відповідач не сплачує аліменти, не спілкується з дитиною та відмовлявся надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, є безпідставними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача: він бажає спілкуватися з сином, але проживає в іншому місті, на території іншої держави, заборгованість по аліментах погашає, проти позбавлення батьківських прав заперечує; питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України може бути врегульоване за домовленістю між обома батьками (проти чого відповідач не висловлює заперечень), а у разі спору між батьками - судом за відповідним позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини в супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька.

Суд зважає на те, що ч.1 ст. 164 СК України вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Перебування позивачки у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком - ОСОБА_5 та бажання нового чоловіка позивачки усиновити малолітнього ОСОБА_3 не є безумовною підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина.

За таких обставин суд не вбачає втрати інтересу з боку відповідача до дитини, будь-якої потенційної чи реальної істотної небезпеки для життя та здоров`я дитини поведінка відповідача не становить, відтак, позбавлення батьківських прав слід як крайній захід сімейно-правового характеру до ОСОБА_2 не може бути застосований.

Висновок органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області від 16.03.2021 № 8, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.5, 6 ст. 19 СК України).

Умовою позбавлення будь-кого з батьків дитини батьківських прав може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, свідомої відмови батька від своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

З огляду на це, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, водночас попереджає відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (квитанція ТВБВ № 10004/0149 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 26.03.2021 № 37; а.с.2).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок позивачки.

Керуючись ст. 7,14,15,17,19,155,164-166 Сімейного кодексу України, ст. 3,4,5,10, 12,13,19, 133,141,258,259,264,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Судові витрати в цивільній справі покласти на позивачку.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 06.07.2021.

Суддя -