Справа № 490/5818/20
Провадження № 2/487/965/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі

головуючого судді Павлової Ж.П.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

14.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є іпотекодержатилем за договором про відступлення прав вимоги за іпотечним зобов`язанням від 11.10.2017 року. Відомості про нього, як іпотекодержателя внесенні до реєстру прав на нерухоме майно. До цього іпотекодержателями були ТОВ «Фінансова компанія «ФІНМАРК» та АКБ «Форум», які відступили статус іпотекодержателю позивачу. Так, за договором іпотеки, предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На вказане майно було накладено арешт, який виник на підставі постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 1689987 винесеної 20.01.2020 року. Ним вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення заяви про звільнення майна з під арешту до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), проте відповіді отримано не було.

Посилаючись на те, що вказаний арешт заважає йому задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовий порядок на підставі ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку» просив звільнити з-під арешту все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , в тому числі квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 1689987 винесеної 20.01.2020 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.09.2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з під арешту, третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) передано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду м.Миколаєва.

08.12.2020 року дана справа надійшла до Заводського районного суду м.Миколаєва.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 23.12.2020 року відкрито провадження у справі.

13.05.2021 року до суду від третьої особи Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив в якому останній у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту всього нерухомого майна боржника, просив відмовити посилаючись на наступне. Так, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі здійснювалось виконавче провадження № 16899870 з примусового виконання виконавчого листа №2-4-4204 виданого 24.11.2009 Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення на користь АКБ «Форум» в особі Миколаївської філії з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору в розмірі 224617,30 грн. та судових витрат у розмірі 1 730,00 грн., а всього 226 347,30 грн.

Постановою від 20.01.2010 про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника у відповідності до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження». Відомості про обтяження внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

25.09.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. У відповідності до ст.ст. 40,59 Закону України «Про виконавче провадження» завершення виконавчого провадження із зазначених підстав не передбачає зняття арешту, накладеного на майно боржника. За завершеним виконавчим провадженням арешт з майна боржника знімається при надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби коштів необхідних для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні дані про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та відсутні дані про наявність обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.01.2020 на яку посилається позивач.

Висновок позивача про порушення його права внаслідок існування арешту майна накладеного на все майно відповідача є помилковим, оскільки для задоволення вимог іпотекодержателя на підставі ст.ст.36,37 Закону України «Про виконавче провадження» арешт чи будь-яке інше обтяження предмета іпотеки, яке виникло після іпотеки не є перешкодою.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами, позов підтримує в повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, надала до суду клопотання в якому просила провести судове засідання без її участі за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечує.

У судове засідання представник третьої особи Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між акціонерним комерційним банком «Форум» (на далі АКБ «Форум») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №21/07/02-N від 22.02.2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 22.02.2007 року, предметом якого є нерухоме майно: двокімнатна квартира за АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2007 року.

04.10.2017 року між публічним акціонерним товариством «Банк Форум» (правонаступник АКБ «Форум») та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» укладено договір № 758-Ф про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Форум» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «Фінмарк» права вимоги до позичальника та іпотекодавця, зазначених у додатку №1 до цього договору. Згідно з додатком №1 до договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Фінмарк» набув право вимоги за кредитним договором №21/07/02-Nвід 22.02.2017 та іпотечним договором від 22.02.2007 за р.№ 401.

Крім того, 11.10.2017 року між ТОВ «ФК «Фінмарк» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. За цим договором первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором №21/07/02-N від 22.02.2007 року в тому числі і за іпотечним договором, який був укладений між ПАТ «Банк Форум» та іпотекодавцем предметом якого є нерухоме майно: двокімнатна квартира за АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2007 року.

На підставі вищевказаного договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором ОСОБА_1 здійснив державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою.

Також з матеріалів цивільної справи вбачається та судом встановлено що Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції здійснювалось виконавче провадження № 16899870 з примусового виконання виконавчого листа №2-4-4204 виданого 24.11.2009 Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення на користь АКБ «Форум» в особі Миколаївської філії з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору в розмірі 224617,30 грн. та судових витрат у розмірі 1 730,00 грн., а всього 226 347,30 грн.

Постановою від 20.01.2010 про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника.

Відомості про обтяження внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

25.09.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 2, ст.4, ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

За змістом процесуальних норм об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час виникнення спірних правовідносин іпотекодержатель не є ні власником іпотечного майна, ні його володільцем. Право володіння та користування іпотечним майном належить іпотекодавцю.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За змістом ч.1, ч.6 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Право на накладення арешту на майно та заборону на його відчуження при виконанні виконавчих проваджень наявне у державного виконавця на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (ч.ч.5, 6, 8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Отже відповідачем у справі про зняття арешту з майна, крім інших осіб, обов`язково має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки можливим задоволенням позову у такій справі буде вирішено питання про права і обов`язки цієї особи щодо спірного майна.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на майно накладався в інтересах стягувача АКБ «Форум». Відомостей про заміну стягувача у виконавчому провадженні позивач суду не надав.

Незважаючи на вищевказану обставину, позивачем не пред`явлено позовних вимог до АКБ «Форум», як до особи, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, та під час розгляду справи не заявлено клопотання про її залучення до участі у справі в порядку ст. 51 ЦПК України.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що накладений арешт заважає йому задовольнити його вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовий порядок.

Але з досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 визначені у позові є безпідставними та необґрунтованими.

Так, 25.09.2017 року державний виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

У відповідності до ст.ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», завершення виконавчого провадження із зазначених вище підстав не передбачає зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до п.15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) за завершеним виконавчим провадженням арешт з майна боржника знімається при надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби коштів необхідних для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до п.61 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 №533) передбачено, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час іпотеки іпотеко держателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотеко держателем.

Вищезазначене свідчить про те, що наявність арештованого майна відповідача ОСОБА_2 не порушує прав позивача ОСОБА_1 , як іпотекодержателя.

Доказів того, що позивачу відмовлено державним реєстратором (нотаріусом) щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , як за іпотекодержателем останнім суду не надано.

Між тим, позивачем ОСОБА_1 не надано до суду правових обґрунтувань щодо звільнення з-під арешту всього нерухомого майна боржника в той час як останній має майнові права виключно на окреме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 .

Також, суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні докази про наявність обтяження на підставі постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 16899870 від 20.01.2020 року, на яку також посилається позивач у поданому до суду позові.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги щодо звільнення майна з-під арешту задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)(місце знаходження вул.Робоча,1) про звільнення майна з-під арешту, відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

СУДДЯ: Ж.П. ПАВЛОВА