ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 623/1903/20

Провадження № 22-ц/818/2579/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевський О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року, постановлене суддею Одарюком М.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння і розмірі 1/2 його частки,

встановив :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати житловий будинок , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя, як набутого під час шлюб, та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку вказаного вище домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що що з вересня 1998 року перебував у шлюбі з відповідачкою, який був розірваний на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2020 року. Після реєстрації шлюбу сторони проживали в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходилась на балансі Бугаївської сільської ради. В липні 2014 року сторони продали вказану вище квартиру, та в цей же день на гроші, отримані від продажу квартири, купили спірний будинок. Позивач вважає, що відповідачка шахрайським станом змусила його підписувати документи, не читаючи їх, щоб оформити будинок тільки на неї і за її власні кошти..

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, якими позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що спірний будинок був придбаний за спільні сімейні кошти. У відповідачки за час шлюбу, особистих коштів не було. Були відсутні і джерела їх отримання, окрім заробітної плати.

Заява за його підписом, щодо особистих коштів ОСОБА_2 не містить конкретної суми, яку відповідачка вклала в придбання домоволодіння. Так у заяві вказано про грошові кошти і не зазначено розміру всієї суми або її окремої частини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відомостями, які містяться у договорі купівлі продажу, підтверджується, що спірне нерухоме майно придбано за кошти, які є власністю дружини позивача, у зв`язку з чим спірний житловий будинок з надвірними будівлями не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Правовідносини які склались між сторонами врегульовані Сімейним ти Цивілник Кодексами України.

28 липня 2014 року відповідачка згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку, за власні кошти придбала житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.7-8),

Із копії нотаріально посвідченої заяви, наданої позивачем приватному нотаріусу Ізюмського районного нотаріального округу Стрельцовій О.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 2208 вбачається, що позивач підтвердив гроші, які його дружина збирається вкласти на придбання жилого будинку з господарсько побутовими будівлями та земельною ділянкою, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належать його дружині на праві приватної власності. Також позивач підтвердив, що вказані гроші не належать до спільного майна подружжя, у зв`язку з чим позивач не набуватиме право власності щодо означеного будинку після укладення відповідачкою договору купівлі продажу означеного будинку ( а.с.49).

Доказів того, що така заява зроблена позивачем поза його волею, під примусом тощо, суду не надано.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами. При цьому судом не було порушено норм процесуального права які були обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Суд першої інстанції оцінивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Доказів на спростування умов договору купівлі - продажу від 28.07.2014 року зазначених у п. 3.4., що придбання житлового будинку вчинено за особисті кошти ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_1 суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідачки не було особистих коштів під час перебування із ним у шлюбі також не спростовують умови викладені у договорі.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський

І.В. Бурлака

Судді В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення складено 23.06.2021.