ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1051/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/9997/16-ц Категорія: на ухвалу Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В.,
за участю секретаряЛюбченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Черкаський консервний комбінат» про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

24 лютого 2021 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.12.2016 з ДП «Черкаський консервний комбінат» на користь ОСОБА_1 стягнуто борг на загальну суму 268418,14 грн.

Відповідач добровільно не виконує рішення суду.

Виконавчий лист заявниця отримала 14.01.2021 та виявила, що виконавчий лист може бути пред`явлено до виконання до 05.01.2020.

Просила суд поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки ні судове рішення, ні виконавчий лист до 14.01.2021 заявниця не отримувала.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд мотивував своє рішення тим, що стягувач не навів поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, тобто таких обставин, які не залежать від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та не надав суду відповідних доказів. Саме по собі отримання виконавчого листа після закінчення строку пред`явлення його до виконання не є поважною причиною пропуску строку, оскільки в такому випадку стягувач повинен навести причини, які б свідчили про поважність неотримання такого виконавчого листа у строк, який би дозволив вчасно пред`явити такий виконавчий лист до виконання, починаючи із дати набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує такими доводами.

Боржник не заперечував проти задоволення заяви стягувача. Відповідач у справі визнав позов та зобов`язався повернути позивачці заборгованість за своїми зобов`язаннями. Вважала, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання розпочинають свій перебіг після отримання нею судового рішення.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати як незаконну, постановити нову, якою задовольнити заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.12.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково.

Стягнуто з ДП «Черкаський консервний комбінат» на користь ОСОБА_1 борг за Договором позики №3 від 02.02.2016 року в сумі 253500 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень, інфляційні втрати за період з квітня по вересень 2016 року в сумі 12261 (дванадцять тисячі двісті шістдесят одна) гривня 7 копійок та судовий збір в сумі 2657 (дві тисячі шістсот п`ятдесят сім) гривень 7 копійок, а усього 268418 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 14 копійок (а.с.56-58).

Рішення суду набрало законної сили 04 січня 2017 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 23.01.2017 про видачу виконавчого листа, на адресу, зазначену в матеріалах справи, Придніпровським районним судом м.Черкаси направленого копію рішення суду від 22.12.2016, яке набрало законної сили 04 січня 2017 року та виконавчий лист, строк пред`явлення якого до 05 січня 2020 року.

01.03.2017 на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 27.03.2017 повторно на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено копію рішення суду та виконавчий лист.

03.05.2017 конверт з вкладенням повернувся на адресу суду «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до розписки, рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.12.2016 та виконавчий лист по справі №711/9997/16-ц ОСОБА_1 отримано 14 січня 2021 року.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Разом з цим, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 12 цього Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною 2 статті 12 цього Закону визначено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з частиною 6 статті 12 Закону №1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, стягувач повинен навести суду такі причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, які будуть достатні для суду для висновку про їх поважність.

Єдиною причиною на підтвердження поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання заявниця зазначає несвоєчасне отримання виконавчого листа та самого рішення про стягнення на її користь грошових коштів, а також необізнаність про правила перебігу строку, визначені законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Про будь-які поважні причини неможливості отримати виконавчі листи протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили та передачі їх на виконання стягувач не зазначає.

Натомість правове значення мають ті причини, які об`єктивно не дали можливості стягувачу отримати виконавчі листи у межах встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання або пред`явити їх до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Суд направляв заявниці виконавчий лист на адресу, вказану нею особисто, однак ОСОБА_1 їх двічі не отримала (01.03.2017 та 03.05.2017 конверт з вкладенням повернувся на адресу суду «за закінченням терміну зберігання»).

Не звертаючись до суду з питання отримання виконавчих листів протягом 4 років з часу набрання рішенням законної сили, стягувач мав розуміти наслідки пропуску ним строку для пред`явлення виконавчого документа, проте на власний розсуд звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів після спливу строку пред`явлення їх до виконання.

Саме по собі отримання виконавчого листа після спливу строку пред`явлення їх до виконання не є підставою для поновлення пропущеного строку, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені причини не можуть бути визнані судом поважними.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії).

Порядок виконання судових рішень, у тому числі і правила перебігу строків пред`явлення виконавчого листа до виконання врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки заявниця не зазначила у заяві про будь-які поважні причини пропуску встановленого законом строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у суду відсутні підстави для поновлення такого строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстав для її скасування не має.

Керуючись статтями 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 29 червня 2021 року.

Судді