ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4086/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про визнання права власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яцина В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Латки І.П., по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, третя особа ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, третя особа ОСОБА_1 .

29 квітня 2021 року від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , надійшла заява про забезпечення позову, яка мотивована тим, що у період перебування у шлюбі 19 вересня 2008 року позивачем та відповідачем була придбана за договором купівлі-продажу квартира АДРЕСА_1 . 11 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна, набутого у шлюбі, а саме зазначеної вище квартири. 08 квітня 2021 року позивач отримав від ОСОБА_1 лист-повідомлення про звернення стягнення на спірне майно.

Посилаючись на те, що реалізація стягнення на спірне майно призведе до невиконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, позивач просив суд постановити ухвалу про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_5 , а саме квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі № 638/17264/20.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року, реєстраційний №1389, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинської Л.В. 19 вересня 2008 року, до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, третя особа ОСОБА_1 .

Копію ухвали направлено для негайного виконання до Регіонального центру послуг Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61000, м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 144; 61000, м. Харків, м-н. Павлівський, 4), Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6-й під`їзд, 10 поверх).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки суду було відомо про вжиті Іпотекодержателем ОСОБА_1 заходи щодо захисту її права. Ухвалою від 28.04.2021 вона була залучена до участі у справі в якості третьої особи. До заяви про залучення в якості третьої особи були надані відповідні докази щодо права вимоги та намірів звернення стягнення на предмет спору.

Зазначила, що застосований захід забезпечення позову перешкоджає ОСОБА_1 реалізувати її право власності на спірне майно, право на яке в неї виникло внаслідок невиконання божником своїх зобов`язань, про що він був повідомлений належним чином, у строк, передбачений законом та Договором іпотеки від 18.09.2008. Будь-яких заперечень щодо звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки боржник не надавав. Про намір вчинення нотаріальної дії був повідомлений.

Вказала, що згідно з п. 2.7 Договору іпотеки від 19.09.2008, фактично, з моменту пред`явлення вимоги про звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, шляхом реєстрації права власності на ім`я Іпотекодержателя, володільцем майна є ОСОБА_1 .

Послалась на те, що 12.05.2021 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Куксіним С.Ю. було вчинено нотаріальну дію щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 . На час вчинення нотаріальної дії будь-яких обтяження та заборони, крім заборони відчуження, накладеної в межах договору іпотеки, у Державному реєстрі майнових прав та обтяжень були відсутні. Відповідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, перешкод для вчинення вищенаведеної нотаріальної дії не існувало.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає перегляду судового рішення відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згаданим вимогам оскаржена ухвала не відповідає.

За правилом п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що ОСОБА_1 як кредитор звернулась до сторін цього спору із заявою про стягнення на спірну квартиру, яка обтяжена іпотекою, що ускладнить захист позивачем своїх прав у разі ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя.

Суд також зазначив, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру, який представник позивача просить застосувати, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Суд також вказав, що заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо накладення арешту на квартиру обмежує лише право власника та іпотекодержателя на розпорядження майном, і діє до розгляду по суті позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, третя особа ОСОБА_1 .

Накладення арешту на квартиру жодним чином не порушить прав відповідача щодо володіння чи користування нею та не порушить права іпотекодержателя. Вжиття судом таких заходів забезпечення позову запроваджує законні обмеження, наявність яких дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, суд звернув увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2005 року до 02 грудня 2020 року.

За час перебування у шлюбі 19 вересня 2008 року було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинської Л.В. 19 вересня 2008 року, запис в Державному реєстрі правочинів № 6144140 (а. с. 7-8).

Разом з тим, спірна квартира перебуває в іпотеці згідно з договором, укладеним 19 вересня 2008 року, з метою забезпечення кредитного договору між ВАТ «СЕБ Банк» та відповідачем ОСОБА_5 від 19 вересня 2008 року. На підставі договору про внесення змін № 1 від 09 лютого 2016 року до договору іпотеки та договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14 серпня 2018 року права іпотекодержателя від банка перейшло до третьої особи в цій справі ОСОБА_1

23 березня третя особа ОСОБА_1 надіслала сторонам по справі повідомлення про звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, з якого вбачається, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором кредиту, іпотекодержателем прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто вищевказану спірну квартиру шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Надано протягом 30 днів можливість виконати зобов`язання, передбачені договором кредиту у спосіб, передбачений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Іпотека, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону:

- у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 89 ЦПК України у контексті згаданої норм ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» не надав належної оцінки наданій третьою особою ОСОБА_1 актуальній інформації про державну реєстрацію іпотеки спірної квартири 19.09.2008 (а. с. 16-17). Тому, за відсутності даних про її скасування чи зняття, накладення арешту в порядку забезпечення позову порушує захищене законом право іпотекодержателя ОСОБА_1 , яке має пріоритетне значення.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.

При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17, яка була підтримана касаційним судом в особі КГС ВС у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17.

За таких обставин накладення у даній справі арешту на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, на майно, яке вже було обтяжене забороною відчуження до звернення із заявою про забезпечення позову, порушує захищене законом пріоритетне право іпотекодержателя та кредитора по відношенню до учасника цієї справи, і тому є непропорційним заходом забезпечення позову та порушує вказану вище норму ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Суд першої інстанції у світлі вказаних вимог ст. 44 ЦПК України щодо активної ролі суду у запобіганні зловживанням процесуальним правом також не надав належної оцінки тому, що позивач подав заяву про забезпечення позову у відповідь на повідомлення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки спірну квартиру, що свідчить про наміри уникнути за рахунок арешту цього майна від звернення стягнення, що слід розцінювати як неприпустиме зловживання процесуальним правом (а. с. 30-31).

Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Враховуючи викладене, висновок суду першої щодо накладення арешту не відповідає обставинам справи, порушує вказані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу. Скасовує оскаржувану ухвалу із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з наведених вище підстав.

Відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії розгляду справи не здійснюється, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України це питання вирішується на підставі відповідної заяви при ухваленні судом першої інстанції остаточного рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 15 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.