Справа №481/206/20 Головуючий суду першої інстанції Ціпивко І. І.
Провадження №22-ц/812/1215/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року, ухвалене о 13 год 30 хв під головуванням судді Ціпивко І. І. в приміщенні суду в м.Новий Буг Миколаївської області, повний текст якого складено 26 квітня 2021 року, за позовом акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» (далі Банк або АТ «Банк інвестицій та заощаджень») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

14 серпня 2019 року між Банком та відповідачем було укладено договір карткового рахунку №РС170703-01, відповідно до якого останньому було відкрито картковий рахунок у гривні із тарифним планом «Прибутковий гаманець» та видано платіжну картку Visa Gold (чіп).

19 серпня 2019 року відбулося поповнення карти ОСОБА_1 на загальну суму 77 650 грн. Також на вказану карту були нараховані проценти у сумі 188,16 грн.

Однак з 20 по 28 серпня 2019 року з вказаної карти використано 140 948,47 грн, що є надлімітним використанням коштів на суму 63 110,31 грн, які відповідач вчасно Банку не повернув, що стало підставою нарахування йому станом на 22.01.2020 відсотків у сумі 2901, 02 грн. з урахуванням відсоткової ставки 40% річних.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором карткового рахунку в розмірі 66 011,33 грн, а також судовий збір в сумі 2102 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року позов Банку задоволено.

З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за договором карткового рахунку в сумі 66 011,33 грн та судовий збір в сумі 2102 грн.

Рішення мотивоване тим, що АТ «Банк інвестицій та заощаджень» доведено наявність між сторонами договірних правовідносин, а також необхідність сплати ОСОБА_1 заборгованості за договором.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ним наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статей 1066-1070 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

За користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2019 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір карткового рахунку №РС170703-01, за умовами якого позивачем відкрито ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні, видано карту Visa Gold Credit (чіп), вид карти «Прибутковий гаманець», схема обслуговування карти дебетна. Банк зобов`язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Процентна ставка за користування надлімітною заборгованістю (перевищення ліміту овердрафту) сторонами узгоджена у договорі не була.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості за відсотками, відповідачем не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 випливає, що станом на 20 серпня 2019 року відповідач мав на рахунку 77 650 грн, за серпень місяць йому було нараховано відсотки у сумі 188,16 грн.

У період з 20 по 28 серпня 2019 року за допомогою карти було здійснено оплату покупок на 2,45 EUR, що еквівалентно 69,09 грн, 15 PLN, що еквівалентно 96,52 грн, 5453,24 CHF, що еквівалентно 140 782,86 грн.

Надлімітне використання коштів становило 63 110,31 грн.

Доказів на підтвердження своїх доводів про те, що ним не було використано коштів Банку, ОСОБА_1 надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про стягнення надлімітної заборгованості у сумі 63 110,31 грн.

Проте, його висновок про наявність підстав для стягнення відсотків є помилковим, оскільки сторонами належним чином процентна ставка погоджена не була, а тому стягнення відсотків з відповідача є необґрунтованим.

За такого рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості відповідача за договором карткового рахунку від 14.08.2019 підлягає зміні в бік зменшення заборгованості до 63 110,31 грн.

Оскільки позовні вимоги Банку задоволено частково (96%), то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України позивачу за розгляд справи в суді першої інстанції відповідач повинен відшкодувати судовий збір у сумі 2017,92 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат також підлягає зміні в бік їх зменшення до вказаної суми.

Беручи до уваги, що апеляційна скарга відповідача задоволена частково (4% суми), то позивач має відшкодувати йому судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на суму 126,12 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року в частині визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 та розподілу судових витрат змінити з 66 011,33 грн до 63 110,31 грн заборгованості та з 2102 грн до 2017,92 грн судового збору.

Стягнути закціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 126,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.