Номер провадження: 22-ц/813/5892/21
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

переглянув у спрощеному позовному провадженніцивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Алфєєва Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та витребування майна.

20 вересня 2018 року по зазначеній цивільній справі судом першої інстанції було постановлено ухвалу, відповідно до якої задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення офісу № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення офісу №171, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2 . Заборонено ОСОБА_1 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_3 ; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; заборони ОСОБА_3 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення офісу № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; заборони ОСОБА_4 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, нежитлове приміщення офісу №101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2 .

15 січня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала до суду клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення позову, в якому просить суд застосувати до позивача зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду 3 850 372,00 грн..

Клопотання мотивовано тим, що на даний час існує нагальна необхідність застосовувати заходи зустрічного забезпечення з метою забезпечення відшкодування збитків ОСОБА_1 .. Так, у зв`язку із накладенням арешту та забороною відчуження майна ОСОБА_1 не має можливості продати квартиру АДРЕСА_3 , а також позбавлена можливості здавати в оренду квартиру АДРЕСА_1 та отримувати від цього дохід. Таким чином ОСОБА_1 отримує значні збитки.

Сторони в судове засіданні не з`явилися.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року у задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Алфєєв Д.М. в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання про застосування заходів у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав..

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (частини перша, друга статті 154 ЦПК України).

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до частини п`ятої статті 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Так ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року застосовано заходи забезпечення позову по даній справі, шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення офісу №101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення офісу №171, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2 . Заборонено ОСОБА_1 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_3 ; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; заборони ОСОБА_3 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення офісу № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; заборони ОСОБА_4 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, нежитлове приміщення офісу №101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2 .

В свою чергу, відповідач звертаючись із заявою про зустрічне забезпечення позову зазначає, що у зв`язку з накладенням арешту та забороною відчуження майна ОСОБА_1 не має можливості продати квартиру АДРЕСА_3 , а також позбавлена можливості здавати в оренду квартиру АДРЕСА_1 та отримувати від цього дохід. Таким чином ОСОБА_1 отримує значні збитки.

Зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

При цьому, єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, у випадках, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного суду від 19.12.2018р. по справі №331/5517/17 (провадження №61-9474св18) від 30.05.2019р. по справі №456/2438/17 (провадження №61-473св19) від 10.04.2019р. по справі №753/2380/18-ц (провадження №61-38399св18).

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Апеляційним судом встановлено, що в даному випадку відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, згідно з якими заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року, встановлені на термін розгляду справи, можуть завдати збитків відповідачу. Доводи про неможливість здійснення продажу квартири, що є предметом розгляду справи взагалі не заслуговують на увагу.

Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

До того ж, відповідачем не надано суду доказів про майновий стан позивача, що також є передумовою для зустрічного забезпечення.

Враховуючи те, що, на думку колегії, обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу, а також відсутність обставин, визначених у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення позову.

У цивільному законодавстві забезпечення позовних вимог у вигляді арешту майна обмежує лише право на відчуження даного майна, але право користування залишається непорушним та недоторканним для власника майна.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень процесуального права, що є підставою для скасування ухвали від 12 листопада 2020 року, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Алфєєва Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 08 липня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік