ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6188/21 Справа № 216/997/21 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/997/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року, яка постановлена суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У заяві просила стягнути з боржника аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що 24 лютого 2021 року вона подала до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області дві заяви про видачу судових наказів про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання спільних малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 березня 2021 року судовим наказом Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу було стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів на другу дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає ухвалу незаконною, оскільки, відповідно до п.п.4,5 ч.1 ст. 161 ЦПК України нею було заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей однієї третини і не більше.

17 березня 2021 року судовим наказом Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу було стягнуто з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, виходив з того, що заявниця заявляла вимогу про видачу судового наказу, не передбачену ст. 161 ЦПК України, а саме, просила стягнути аліменти на одну дитину - ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, проте, маючи двох спільних дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно достатті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила стягнути з боржника аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що не суперечить нормам ст. 161 ЦПК України, яка передбачає видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі - однієї третини, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона 24 лютого 2021 року подала до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області дві заяви про видачу судових наказів про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання спільних малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно просила в заявах стягнути аліменти у розмірі, відповідно до п.п.4,5 ч.1 ст. 161 ЦПК України.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу у справі на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України.

З наведеного слідує, що відмова заявниці у видачі судового наказу у справі без законних на те підстав, є порушенням її конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року в справі Шишков проти Росії).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року про відмову у видачі судового наказу скасувати, та направити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: