Провадження номер 2/741/357/21
Єдиний унікальний номер 741/417/21
РІШЕННЯ

іменем України

06 липня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору та на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 жовтня 1963 року Носівським міськвиконкомом, був зареєстрований в Носівському БТІ за ОСОБА_2 . Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги за законом, спадщину він прийняв, 20 жовтня 2020 року Носівською районною ДНК за його заявою заведено спадкову справу за № 267/2020. Позивач зазначає, що на момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року, єдиним членом колгоспного двору у вищевказаному будинку був ОСОБА_2 , який станом на цю дату був прописаний та проживав сам за вказаною адресою та до цієї дати своєю працею та коштами брав участь у веденні колгоспного двору. Але позивач не має змоги отримати в Носівській міській раді Чернігівської області відповідну довідку, яка б підтверджувала вищевказані обставини, оскільки в нього відсутня будинкова книга, на підставі якої може бути видана необхідна довідка. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю на нього документів.

Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням:

- встановити факт того, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку АДРЕСА_1 був прописаний та проживав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 05 квітня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 травня 2021 року.

Ухвалою від 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 05 липня 2021 року.

У судове засідання позивач не з`явився, але 05 травня 2021 року подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує свої позовні вимоги з підстав, які зазначені в позовній заяві, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку судового розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій указала, що відповідач визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_3 дала показання, що вона проживає в АДРЕСА_2 , з нею по сусідству проживали батьки позивача ОСОБА_1 . Вони жили в будинку АДРЕСА_1 . Мати позивача померла від інсульту, батько ОСОБА_2 загинув трагічно в 1994 році. Свідку достовірно відомо, що до своєї смерті ОСОБА_2 проживав постійно (у тому числі і станом на 15 квітня 1991 року) у будинку АДРЕСА_1 . Наразі будинок уже 26 років пустує, в ньому ніхто не проживає. Цей будинок ОСОБА_2 з дружиною будували орієнтовно в 1958 році, ОСОБА_2 працював у колгоспі.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_5 дала показання, що її батьки та батьки ОСОБА_1 жили по сусідству, їх городи межували. ОСОБА_2 працював головою колгоспу та постійно проживав по АДРЕСА_1 . Дружина ОСОБА_2 померла перша ще до 1991 року. ОСОБА_2 трагічно загинув у 1994 році, його поховання проводив син ОСОБА_1 . До часу своєї смерті, у тому числі і на момент ліквідації колгоспних дворів, ОСОБА_2 проживав у вищевказаному будинку сам.

Вислухавши показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, будинок на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 - головою колгоспного двору, що підтверджується копіями довідок КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 162 та № 163 від 12 жовтня 2020 року (а. с. 10, 11).

Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів 26 жовтня 1963 року, домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 - голові колгоспного двору (а. с. 9).

Рішенням Носівської міської ради Чернігівської області від 25 лютого 2021 року № 74 «Про впорядкування адресних реквізитів» житловому будинку, зареєстрованому: АДРЕСА_1 , який належав покійному ОСОБА_2 , присвоїти фактичні адресні реквізити: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 28). Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_2 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_1 є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

Судом установлено, що до майна померлого ОСОБА_2 Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 20 жовтня 2020 року було заведено спадкову справу за № 267/2020, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 30).

Відповідно до копії спадкової справи спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняв його син ОСОБА_1 , що встановлено рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2020 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2020 року. Саме за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу (а. с. 33-35).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач у своєму позові просить встановити факт того, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку АДРЕСА_1 був прописаний та проживав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані в судовому свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дали показання, що станом на 15 квітня 1991 року в будинку АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_2 , проживав сам.

Вислухавши показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , допитаних у судовому засіданні, які підтвердили факт того, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_2 , виходячи з досліджених письмових доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд уважає доведеним частково факт, установити який просить позивач. А саме суд уважає доведеним факт проживання ОСОБА_2 у вищевказаному будинку станом на 15 квітня 1991 року.

Установлення факту проживання ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року в спірному будинку має для позивача юридичне значення, оскільки цей факт підтверджує те, що зазначений житловий будинок в цілому належав спадкодавцеві ОСОБА_2 , як єдиному члену колишнього колгоспного двору, та є підставою для визнання за позивачем права власності на цей житловий будинок у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 .

У судовому засіданні встановлено, що в позивача відсутні документи, необхідні для отримання в органам місцевого самоврядування довідки про те, хто був прописаний та проживав у вищевказаному будинку на момент ліквідації колгоспних дворів, а саме будинкова книга.

Відсутність будинкової книги є перешкодою в оформленні спадкових прав позивача після смерті його батька, позивач позбавлений в іншому порядку, крім судового, установити факт проживання ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року в будинку АДРЕСА_1 .

Натомість щодо позовної вимоги про встановлення факту прописки ОСОБА_2 у вищевказаному будинку станом на 15 квітня 1991 року суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Інститут прописки існував в Україні до 14 листопада 2001 року, коли Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (справа щодо прописки) положення щодо "прописки" (виписки)" визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

За законодавством, діючим станом на 15 квітня 1991 року, прописка громадян за обраним місцем проживання здійснювалася органами внутрішніх справ та підтверджувалася відповідним штампом у паспорті громадянина, який проставлявся органом внутрішніх справ або особами, уповноваженими на це виконавчими комітетами сільських, селищних Рад. Суд уважає, що показання свідків не можуть доводити факт прописки ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року в спірному будинку. А, отже, суд уважає, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог у частині встановлення факту прописки.

Однак, варто зазначити, що відмова в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту прописки ніяким чином не перешкоджає задоволенню позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок, оскільки в судовому засіданні встановлено факт проживання ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року у спірному житловому будинку, а, отже, цим самим доведено його членство в колгоспному дворі на момент ліквідації колгоспного двору, те, що він не втратив права на частку в колгоспному дворі та був єдиним членом колгоспного двору.

Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 , який прийняв фактично спадщину після смерті батька, став належати спірний житловий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на спірний житловий будинок. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , оскільки відсутні будь-які документи на майно, що належало ОСОБА_2 , що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 878/02-31 від 20 жовтня 2020 року (а. с. 13).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 14-18).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 15, 328, 392, 1216, 1218, 1269, 1273 ЦК України, ст. 211, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Установити факт, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 70,0 кв. м житловою площею 52,1 кв. м з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині встановлення факту прописки ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина