Провадження №4-с/523/81/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2021 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Кащавцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С., за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С. (далі за текстом державний виконавець Кобилко В.С.) в якій посилаючись на те, що останньою незаконно було повернуто виконавчий документ стягувача без прийняття до виконання, просить суд:

визнати незаконними дії державного виконавця Кобилко В.С. в частині повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

скасувати повідомлення №483-15 про повернення виконавчого документу стягувачу до виконання від 14.09.2020р., видане державним виконавцем Кобилко В.С.

зобов`язати державного виконавця Кобилко В.С. прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження відносно виконавчого листа №523/2624/20;

просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою, посилаючись на те, що вона дізналась про повідомлення лише 24.06.2021р.

Представник заявника направив до суду заяву в якій підтримав вимоги скарги. Просить провести розгляд справи за їх відсутності.

Державний виконавець Кобилко В.С. у судове засідання не з`явилась. Направила до суду відзив в якому просить відмовити в задоволенні скарги посилаючись на її безпідставність. Просить провести розгляд справи за її відсутності.

Залучений до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось судове повідомлення.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що Суворовським районним судом м. Одеси 10.09.2020р. був виданий виконавчий лист № 523/2624/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі ј частини усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2020р. і до закінчення навчання ОСОБА_4 до 30.06.2023р.

Вказаний виконавчий лист Петровська Г.О. 10.09.2020р. пред`явила на примусове виконання до Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі.

Державним виконавцем Кобилко В.С. 14.09.2020р. було складено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що виконавчий лист не містить реєстраційний номер облікової картки платника податку або серії та номеру паспорта боржника.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (чинного на момент винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ, примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №1404-УІІІ реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України, до якої забезпечений безоплатний доступ.

Відповідно до ст.18 Закону №1404-УІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 2 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання наслідків незазначення у виконавчому листі реєстраційного номера облікової картки платника податків, варто вказати таке.

Верховний Суд України, вирішуючи питання незазначення певних даних про особу боржника, у своїй постанові від 21 травня 2014 року (справа №6-45цс14) дійшов висновку, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Так, судом було зазначено, що положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV передбачалось, що у виконавчому документі зазначається, зокрема, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб).

Перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження було наведено у статті 26 вказаного Закону, пунктом 6 частини першої якої передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

До того ж Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV надавав право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну (пункт 3 частина третя статті 11 цього Закону).

Зазначена правова позиція була підтримана й Верховним Судом у постанові від 5 вересня 2019 року (справа №810/3107/15).

Аналогічним чином питання зазначення/незазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків врегульовано і в Законі України № 1404-VIII, відповідно до абз.2 п.4 ч.1 ст. 4 якого, у виконавчому документі зазначаються реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відмінність полягає в тому, що наслідком невідповідності виконавчого документа вимогам, передбачених статтею 4 вказаного Закону, стало його повернення стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 6 частина четверта статі 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII).

Водночас п. 3 ч.3 ст. 18 Закону України №1404-VIII також передбачає право державного виконавця з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З огляду на вищевказане, з урахуванням правової позиції ВС, слід дійти висновку, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

За приписами ч.ч.1,2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність спірного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яке підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 дізналась про повідомлення державного виконавця від 14.09.2020р. лише 24.06.2021р., а до суду зі скаргою звернулась 06.07.2021р., суд вважає, що пропущений нею строк на звернення до суду підлягає поновленню.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що внесена до суду скарга знайшла своє обґрунтування та підлягає задоволенню у повному обсязі з мотивів та підстав зазначених вище.

З підстав зазначених вище, заперечення державного виконавця є неспроможними та судом відхиляються.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.451 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С., за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С. в частині повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С. скасувати повідомлення про повернення виконавчого листа від 14.09.2020р., яким було повернуто виконавчий лист №523/2624/20, виданий Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі ј частини усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2020р. і до закінчення навчання ОСОБА_4 до 30.06.2023р., вирішивши питання про прийняття до виконання зазначеного вище виконавчого документа.

Зобов`язати державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С. на протязі 10 днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд і заявника про її виконання.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 16 липня 2021р.

Суддя