Провадження № 2/344/1265/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Тринчука В.В..

за участю секретаря с/з: Гудяк Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ «Універсал банк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 24 795,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору № б/н від 07.08.2018 року укладеного між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує свої забов`язання за даним договором, а саме не надає своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображається у розрахунку заборгованості за договором.

Від відповідача по справі отримано відзив на позовну заяву, якому він частково заперечив щодо задоволення позовних вимог позивача, а саме вказав що заборгованість за пенею та комісією нараховано безпідставно. Також зазначив, що у позовній заяві не вірно вказана заборгованість за тілом кредиту, та на підтвердження чого долучив власний розрахунок заборгованості та вказав, що відповідно наданого ним розрахунку заборгованість за тілом кредиту становить 5695,50 грн., а тому просить суд у задоволення позовних вимог що перевищує суму 5695,50 грн. відмовити.

Позивачем надано відповідь на відзив, у якому він спростовує всі доводи відповідача, вказує що вони є необгрунтованим та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час дату та місце розгляду повідомлений належним чином, причини свої неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони.

З огляду на обсяг наданих сторонами доказів на обґрунтування своєї позиції по суті спору, суд вважає за можливе повести розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 07.08.2018 року (а.с.7). На підставі вказаного договору відповідачу надалася банком банківська картка строк дії якої встановлений до листопада 2024 року (а.с.68). Згідно інформації яка відображена у детальному розрахунку заборгованості наданого позивачем вказано, що відповідачу на підставі вказаного договору встановлений кредитний ліміт у розмірі 19100,00 грн., відомості щодо зміни розміру кредитного ліміту - відсутні (а.с.64). Позивач надав суду розрахунок щодо руху кредитних коштів, згідно якого встановлено, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами (а.с.64-67).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На підставі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст.77 ЦПК України) та допустимими (ст.78 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За змістом статей 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит".

Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну пію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 07.08.2018 року не зазначено фіксованої процентної ставки за користування кредитними коштами, а також не вказано і строку виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань щодо укладеного кредитного договору між сторонами та наслідки невиконання такого зобов`язання (а.с.7). У матеріалах справи міститься витяг з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб з додатками у якому відсутній підпис відповідача, де вказано про накладення електронного підпису споживача, однак позивач не надав суду належних підтверджень накладення цифрового підпису саме відповідачем, а заповнення позивачем відповідної графи «Підпис споживача» не може слугувати підтвердженням накладання цифрового підпису на вказаному договірі (а.с.8-22).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вказану базову процентну ставку, а також розмір відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже у відповідача у даному випадку взагалі відсутній обов`язок по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, відтак сума щодо нарахованих відсотків за користування кредитними коштами не підлягають стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку з безпідставність даної вимоги.

Наведене вище узгоджується із позицією Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 214/2793/16-ц. Судді ВС підкреслили, що згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено законом.

Також наведена правова позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Укладений між сторонами кредитний договір від 07.08.2018 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до заяви яку отримано судом від позивача кредитний ліміт вказаного договору становить 19100, 00 грн., відомостей щодо зміни кредитного ліміту у матеріалах справи відсутній, а також графік повернення вказаних коштів сторонами договором не обумовлені, а строк дії карткового рахунку вказаний позивачем до листопада 2024 року (а.с.68), а відтак за наведених обставин та відомостей які містяться у матеріалах справи випливає, що відповідач повинен повернути кошти які ним фактично отримані від банку не пізніше листопада 2024 року. Також при аналізі наданих позивачем даних суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 за період 07.08.2018 року по 13.03.2020 року (а.с.64-67) фактично отримав з кредитного рахунку в Універсал Банку суму коштів яка не перевищує суми внесених ним грошових коштів більше ніж сума заборгованості яку визнав відповідач, а саме у розмірі 5695,50 грн., що свідчить про часткове повернення відповідачем позивачу фактично отриманих ним кредитних коштів.

Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 5695,50 грн., а в решті вимог позову слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору, часткове задоволення позову не впливає на розмір судового збору. Відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10 - 13, 81, 141, 176, 287 ч.2, 258, 259, 264, 265, ч.4 ст. 268, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ «Універсал банк» ( 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.08.2018 року в розмірі 5695 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень), 50 копійок непогашеного тіла кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь АТ «Універсал банк» ( 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі - 2102,00 грн. ( дві тисячі сто дві гривні, 00 копійок).

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В.Тринчук