Постанова

Іменем України

08 липня 2021 року

м. Київ

справа № 303/4855/19

провадження № 61-10281св20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Мукачівського управління Державної казначейської служби України, міський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції,

третя особа - Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Мукачівського управління Державної казначейської служби України та міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, третя особа - Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області, про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням судових рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасько Лариса Юхимівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року у складі судді Монич В. О. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 червня 2020 року, у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Мукачівського управління Державної казначейської служби України (далі - Держава Україна в особі Мукачівського управління ДКСУ), міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції (далі - МВ ДВС Мукачівського МУЮ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Держави України в особі Мукачівського управління Державної казначейської служби України - Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області, про стягнення збитків неналежним виконанням судових рішень.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до спеціалізованої організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» в особі Закарпатської філії (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»), МВ ДВС Мукачівського МУЮ, треті особи, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання прилюдних торгів по реалізації майна та протоколу недійсними, визнання незаконним акту державного виконавця та його скасування, відновлення положення, яке існувало до порушення прав, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, які відбулися 28 листопада 2013 року, зокрема, квартири АДРЕСА_1 як такі, що проведені з порушенням вимог закону.

Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів.

Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця від 10 грудня 2013 року про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна відбулися з дотриманням норм законів України, врешті вимог відмовлено.

23 березня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2/0707/770/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмір 125 000 грн.

08 травня 2012 року відкрито виконавче провадження.

20 червня 2012 року складено акт опису й арешту майна боржника, а саме: кв. АДРЕСА_1 .

23 липня 2013 року між міським відділом ДВС Мукачівського МУЮ та ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів для реалізації арештованого нерухомого майна за стартовою ціною 163 685 грн.

07 серпня 2013 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист у справі № 303/1815/2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 93 293,40 грн.

Вказаний виконавчий лист у виконавчій службі було об`єднано з виконавчим провадженням по виконанню виконавчого листа № 2/0707/770/2012.

Під час виконання виконавцем рішення суду, ним були порушені норми закону, які унеможливлюють виконання рішень суду.

Прилюдні торги з реалізації арештованого майна відбулися 28 листопада 2013 року. Квартира АДРЕСА_1 була продана за вкрай низьку ціну.

Відповідно до розпорядження № 19292503/6 від 20 січня 2014 року виконавчою службою було перераховано на користь ОСОБА_1 66 001,30 грн.

26 червня 2014 року обидва виконавчі листи № 2/0707/770/2012 та № 303/1815/2013 були повернуті ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що за боржницею ОСОБА_2 не зареєстроване рухоме чи нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вважає, що таким чином безпідставно не виконані судові рішення на суму 152 292,10 грн.

Невиконанням рішення суду ОСОБА_1 зазнала сильних душевних страждань, внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду була позбавлена можливості придбати квартиру, змушена була винаймати для себе житло, тому просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Таким чином у зв`язку з неналежним виконанням рішення суду державним виконавцем ОСОБА_1. були завдані матеріальні збитки в сумі 353 593 грн. Сума збитків складається із залишку коштів, які не були стягнуті в користь позивача державною виконавчою службою в розмірі 152 292,10 грн.

З врахуванням індексу інфляції починаючи з 01 січня 2014 року до 08 листопада 2018 року сума складає 634 923,95 грн. з яких основний борг - 152 292,10 грн, 3 % річних - 22 180 грн, інфляційні витрати - 215 303,48 грн, пеня - 245 148,37 грн.

Просила стягнути з Держави Україна в особі Мукачівське управління ДКСУ Закарпатської області збитки завдані їй неналежним виконанням рішень суду у розмірі 634 923,95 грн з яких: основний борг - 152 292,10 грн, 3 % річних - 22 180 грн, інфляційні витрати - 215 303,48 грн, пеня - 245 148,37 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що державний виконавець не виконав рішення суду з відповідних підстав, саме: згідно відповідей реєструючих органів та акту державного виконавця за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано рухоме та нерухоме майно на яке можливо було б звернути стягнення для задоволення вимог стягувача (позивача по справі ОСОБА_1 ), а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Отже, Держава Україна не може нести відповідальності щодо стягнення за виконавчим документом, якщо виконати рішення було об`єктивно не можливо через відсутність чи недостатність у боржника майна.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Герасько Л. Ю., подала до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на необґрунтованість рішення та порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 червня 2020 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду мотивована тим, що позивачем не доведено, що дії державного виконавця призвели до заподіяння їй збитків і моральної шкоди, а докази, на які вона посилається, не підтверджують сукупність всіх необхідних складових для притягнення державної виконавчої служби до цивільно-правової відповідальності.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження із порушенням норм процесуального права, суд зазначав, що у силу вимог частини четвертої статті 274 ЦПК України справа за позовом ОСОБА_1 не підпадає під ті категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Відтак, судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення (пункт сьомий частини третьої статті 376 ЦПК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасько Л. Ю., звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для розгляду в порядку загального позовного провадження до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

17 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасько Л. Ю., зазначала, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, неправомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження позбавив позивача законної можливості отримати відзив на позовну заяву, ознайомитись з ним та надати відповідь на відзив, як передбачено законом, приймати участь у судовому засіданні та користуватись всіма процесуальними правами. Суд першої інстанції незаконно позбавив позивача законної можливості під час підготовчого засідання заявити клопотання про витребування додаткових доказів для підтвердження позовних вимог.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції послався на той факт, що Держава Україна не може нести відповідальності щодо стягнення за виконавчим документом, якщо виконати рішення було об'єктивно не можливо через відсутність чи недостатність у боржника майна. Однак це твердження суду першої інстанції нічим не обґрунтоване, оскільки у власності боржниці ОСОБА_2 була квартира, ринкова вартість якої набагато вища за суму боргу. Якби продаж цієї квартири проводився з дотриманням діючого законодавства, то рішення суду було б виконане.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 квітня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 0707/770/2012 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 125 000 грн (а. с. 25).

07 серпня 2013 року Мукачівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист у справі № 303/1815/2013 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 93 293 грн (а. с. 26).

Відповідно до акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 10 грудня 2013 року, 28 листопада 2013 року відбулась реалізація арештованого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка була продана переможцю торгів - ОСОБА_3 , за суму 87 000 грн (а. с. 27).

Відповідно до розпорядження № 19292503/6 від 20 січня 2014 року виконавчою службою було перераховано на користь ОСОБА_1 66 001,30 грн (а. с. 29).

26 червня 2014 року виконавчі листи № 0707/770/2012 та № 303/1815/2013 були повернуті ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що за боржником ОСОБА_2 не зареєстроване рухоме чи нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві (а. с. 28).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, які відбулися 28 листопада 2013 року, зокрема квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як такі, що проведені з порушенням вимог закону, визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, визнано незаконним і скасовано акт державного виконавця від 10 грудня 2013 року про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна відбулися з дотриманням норм законів України. У задоволенні решти вимог відмовлено (а. с. 22 - 23).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26лютого 2016 року заяву представника МВ ДВС Мукачівського МРУЮ про перегляд заочного рішення суду від 24 грудня 2015 року, було залишено без задоволення (а. с.24).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені підпунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є: заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Збитками, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою позову позивач зазначила неналежне здійснення державним виконавцем своїх обов`язків щодо здійснення виконавчих дій за виконавчими листами.

Верховний Суд виходить з того, що для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України необхідно встановити не лише протиправну поведінку (протиправну бездіяльність), але й шкоду та причинний зв`язок між протиправною поведінкою (протиправною бездіяльністю) та шкодою.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що факт наявності заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року, яким визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що відбулися 28 листопада 2013 року, зокрема, квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як такі, що проведені з порушенням вимог закону, визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, визнано незаконним і скасовано акт державного виконавця від 10 грудня 2013 року про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна відбулися з дотриманням норм законів України, як на підставу задоволення позовних вимог про відшкодування збитків, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між частковим виконанням судових рішень (яким було стягнуто суми заборгованості на користь ОСОБА_1 ) і завданим збитками.

Таким чином, є правильним висновок судів попередніх інстанції про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заявленої позивачем шкоди, оскільки факт часткового невиконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між частковим виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

З огляду на викладене, Верховний Суд зауважує, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю позивачем завдання шкоди, її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, з урахуванням підстав позову та змісту позовних вимог, відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, є необґрунтованими.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав: з 01 січня 2019 року - 1 921 грн, з 01 липня - 2007 грн, з 01 грудня - 2102 грн.

Отже на момент відкриття провадження у справі (01 серпня 2019 року) ціна позову (634 923,95 грн) не перевищувала п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 003 500 грн).

Справа, яка переглядається, не відноситься до таких, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, тому, врахувавши вимоги частини третьої вказаної статті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи скарги про неврахування позиції позивача та порушення принципу змагальності не заслуговують на увагу, оскільки судами були враховані всі доводи сторін, а судові рішення ухвалено на підставі повного та всебічного розгляду справи.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасько Лариса Юхимівна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук