Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/76/21
Провадження по справі № 2/514/231/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді- Тончевої Н.М.,

при секретарі Чолак Я.П.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине в порядку спрощеного позовного провадженння цивільну справу позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Тарутинського районого суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія "Омега Фактор" » до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 525476,48 грн. та судового збору.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що 12.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль » ( правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ») та Приватним підприємством « АРЕАЛ » ( , далі Позичальник) укладено кредитний договір № 012/11-34/255.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль » та ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено Договір поруки від 12.05.2006 року.

Також, 04.01.2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Райффайзен Банк Аваль » ( правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ») та Приватним підприємством « АРЕАЛ » ( , далі Позичальник) укладено кредитний договір № 012/11-34/1.

Та, 07.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Райффайзен Банк Аваль » ( правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ») та Приватним підприємством « АРЕАЛ » ( , далі Позичальник) укладено кредитний договір № 010/11-34/292.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року укладено :

- Договір поруки від 08.05.2007 року, укладений між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 );

-Договір поруки від 08.05.2007 року, укладений між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 );

-Договір поруки від 14.05.2007 року, укладений між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) .

24.05.2017 року між Публічним акціонерним товариством ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » та Публічним акціонерним товариством « КРИСТАЛБАНК » був укладений Договір факторингу ( портфельне відступлення прав вимоги ), відповідно до якого ПАТ « КРИСТАЛБАНК » набув прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених Прав Вимоги від 25.05.2017 року. Так, ПАТ « КРИСТАЛБАНК » були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.05.2017 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ПАТ « КРИСТАЛБАНК » був укладений Договір відступлення прав за договорами поруки, визначеними в Додатку № 1 до нього.

Серед інших прав, згаданими вище договорами передано від ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » до ПАТ « КРИСТАЛБАНК » права кредитора:

- за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року, Кредитним договором 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010//11-34/292 від 07.05.2007 року ( Далі разом Кредитні договори ), які були укладено з Позичальником;

- за Договором поруки від 12.05.2006 року, який було укладено з ОСОБА_1 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_2 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_1 , Договором поруки від 14.05.2007 року який було укладено з ОСОБА_3 ( далі разом Договори поруки ).

Доказом оплати за Договором факторингу ( портфельне відступлення прав вимоги ) від 24.05.2017 року є меморіальний ордер № 38604 від 25.05.2017 року.

На виконання Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів" № 2210-19 від 16.11.2017 року, з 05 червня 2018 року офіційне найменування юридичної особи КРИСТАЛБАНК змінено з публічного акціонерного товариства « КРИСТАЛБАНК » на Акціонерне товариство « КРИСТАЛБАНК ».

Таким чином, АТ « КРИСТАЛБАНК » набуло всіх прав кредитора по відношенню до ПП « АРЕАЛ », ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В подальшому , 25.10.2018 року між АТ « КРИСТАЛБАНК » та Товариством з обмеженною відповідальністю « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » укладено Договір про відступлення ( купівлю-продаж ) права вимоги, відповідно до якого ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » набуло прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення ( купівлю- продаж) прав вимоги від 25.10.2018 року.

Крім того, ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » від АТ « КРИСТАЛБАНК » були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.10.2018 року між АТ « КРИСТАЛБАНК » та ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » був укладений Договір про відступлення права вимоги за договорами поруки, визначеними в Додатку № 1 до нього.

Серед інших прав, згаданими вище договорами передано від АТ « КРИСТАЛБАНК » та ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » права кредитора:

- за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року, Кредитним договором 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010//11-34/292 від 07.05.2007 року ( Далі разом Кредитні договори), які були укладено з Позичальником;

- за Договором поруки від 12.05.2006 року, який було укладено з ОСОБА_1 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_2 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_1 , Договором поруки від 14.05.2007 року який було укладено з ОСОБА_3 .

Доказом оплати за Договором про відступлення ( купівлю-продаж ) права вимоги від 25.10.2018 року є платіжне доручення № 49 від 25.10.2018 року.

Таким чином, ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » набуло всіх прав кредитора за Кредитними договорами та Договорами поруки по відношенню до ПП « АРЕАЛ », ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позичальник ПП « АРЕАЛ » взятих на себе зобов`язань за Кредитними договорами не виконує, у зв`язку з чим станом на 24.06.2010 року утворилася заборгованість за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року в розмірі 174 587, 96 гривень, за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року в розмірі 1 102182, 89 гривень та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року в розмірі 766073, 70 гривень.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010 позов ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » заборгованість за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року в розмірі 174 587, 96 гривень, з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року в розмірі 1 868 255, 89 гривень солідарно та 606, 60 гривень судових витрат з кожного.

Рішення набуло законної сили 02.02.2011 року.

На виконання Рішення суду видано виконавчі листи.

05.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 29059590 з виконання виконавчого листа № 2-352 від 10.02.2011 року, виданого Тарутинським районним судом Одеської області , про стягнення зі ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » в сумі 2 043 450, 45 гривень.

26.12.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 37162596 з виконання виконавчого листа № 2-352 від 10.02.2011 року, виданого Тарутинським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » в сумі 2 043 450, 45 гривень.

05.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 29059594 з виконання виконавого листа № 2-352 від 10.11.2011 року, виданого Тарутинським районим судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 1 868 255,89 гривень.

Оригінали виконавчих листів втрачені, повторно на адресу до органів ДВС не звертались.

На даний час рішення виконано частково, а саме:

- за період з 24.11.2010 року по 24.05.2017 року сплачено 108 500 гривень в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року що підтверджується розрахунками заборгованості ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » ;

- за період з 25.05.2017 року по 25.10.2018 року погашення заборгованості за Кредитними договорами не здійснювалися, що підтверджується довідкою АТ « КРИСТАЛБАНК »;

- за період з 26.10.2018 року по дату написання позову погашення заборгованості за Кредитними договорами не здійснювалися, що підтверджується довідкою ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » .

Таким чином, Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010 не виконано.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено пі обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Тож, Позивач посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України якою передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми та оплату цих сум просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_3 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та зазначив, що він заперечує проти позовних вимог, вважає позов безпідставним і не обґрунтованим нормами діючого законодавства України виходячи з наступного.

В якості доказів наявності в позивача права вимоги до відповідачів, позивачем надано суду копію договору про відступлення ( купівлю-продаж) права вимоги від 25.10.2018 року, що був укладений між позивачем та АТ « КРИСТАЛБАНК», при цьому в пукті 1.1 цього договору міститься посилання на додаток № 1 до цього договору із переліком договору поруки . Проте, цей додаток до договору позивачем суду не надано. Натомість, позивач надає суду копію « Витягу з додатку № 1 до договору», який засвідчено лише самим позивачем і не може бути належним доказом того, що договір поручительства, укладений з відповідачами дійсно міститься в переліку додатку № 1 до вказаного договору.

Надана позивачем копія витягу з реєстру договорів поруки до договору про відступлення прав за договорами поруки від 25.05.2017 року ( укладеним між АТ « КРИСТАЛБАНК» та ПАТ « Райффайзен банк Аваль») також належним чином не свідчить про передачу права вимоги до відповідачів між цими юридичними особами, оскільки цей витяг засвідчено лише АТ « КРИСТАЛБАНК» та не містить печатки та підпису представника цедента ПАТ « Райффайзен банк Аваль».

Більш того, позивач не набув статусу нового кредитора ( стягувача ), оскільки не звертався до суду із вимогою щодо заміни сторони виконавчого провадження, а 3% річних та інфляційні збитки нараховані позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання відповідачами рішення суду, тобто невиконання зобов`язання на стадії виконання судового рішення.

Відповідач, зазначив, що лише з дати зміни сторони виконавчого провадження новий стягував має право претендувати на стягнення за ч. 2 ст.625 ЦК України ( при цьому датою початку нарахування цих сум буде дата ухвали суду про зміну сторони виконавчого провадження).

Також, боржником за кредитними договорами є ПП « АРЕАЛ»( код 31908196). Але, ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.05.2010 року по справі 1/4 -10-135 судом було визнано вказане підприємство банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Так, відповідно до ст. 38 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань ( у тому числі зі сплати податків і зборів ( обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а також припиняється нарахування неустойки ( штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, яка регламентує, що поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Представник Позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якого зазначив, що оскільки, згідно ст. 60 Закону України " Про банки і банківську діяльність " інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку є банківською таємницею. Банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці згідно ст. 61 зазначеного Закону.

Так, п.3.12 Договору про відступлення права вимоги за договорами поруки від 25.10.2018 року визначено, що цей договір та вся інформація, яка отримується Сторонами у ході його виконання, є конфедиційними. Інформація, отримана однією із Сторін щодо іншої сторони в ході виконання зобов`язань за Договором становить собою банківську та/або комерційну таємницю, крім інформації, що може бути отримана будь-якою особою із загальнодоступних джерел. Сторони не обмежуючись строком, зобов`язані забезпечити неухильне дотримання встановленого законодавства та цим Договором режиму банківської та/або комерційної таємниці (включаючи взаємні зобов`язання щодо збереження та не розкриття відповідної інформації третім особам), крім випадків, передбачених цим пунктом Договору та чинним законодавством України.

Тож враховуючи, що Додаток № 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами поруки від 25.05.2017 року та Додаток № 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами поруки від 25.08.2018 року містять інформацію, яка становить банківську та комерційну таємницю, щодо осіб, які не є учасниками даної справи, Позивачем надано Витяги з вказаних додатків лише щодо учасників справи відповідно до ст. 95 ЦПК України.

Безпідставним є твердження Відповідача, про необхідність відмовити у задоволені позову, так як Позивач не набув статусу нового кредитора у виконавчому провадженні, оскільки не звертався до суду із вимогою щодо сторони виконавчого провадження.

Проте, наразі предметом спору є не зобов`язання Відповідачів виконати рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010 перед новим кредитором, а предметом спору є саме обов`язок Відповідачів виконати норми ст. 625 ЦК України щодо сплати 3% річних від простроченої суми. За таких обставин , позивач не позбавлений права вимагати заборгованість , що нарахована відповідно ст.625 ЦК України на вже встановлений розмір боргу ( Постанова Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018року у справі 686/21962/15-ц.).

Крім того, зазначив представник Позивача, що аналіз норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованності до припиненя юридичної особи боржника. В данному випадку рішення про стягнення заборгованності винесено Тарутинським районним судом Одеської області 24.11.2010 року, а позичальника ліківдовано ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2014 року по справі 1/4-3-10-135.

Окрім того, обов`язок щодо виконання рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року виник у кожного з Відповідачів з моменту набрання таким рішенням законної сили, а отже за даним спором Відповідачі є боржниками не як поручителі за кредитним зобов`язанням, а як боржники за боргом встановленим судовим рішенням.

Відповідач заперечив проти доводів представника Позивача, надав суду заперечення в якому зазначив, що заперечуючи проти відзову Відповідача на позов, Позивач вказує, що Витяг з додатку до Договору містить банківську таємницю, тому не може бути наданий суду.

Однак, саме Позивач зобов`язаний довести суду ті обставини, на які він посилається в обгрунтування своїх вимог, проте Позивачем не здійснено. У разі якщо на думку Позивача Витяг з додатку до договору містить банківську таємницю, він не позбавлений права звернутись до суду із заявою про розкриття банківської таємниці в порядку, передбаченому главою 12 ЦПК України, оскільки тягар доказування позовних вимог лежить саме на позивачеві, а документи засвідчені лише позивачем не можуть вважатися належними доказами.

Також, позовні вимоги Позивача безпосередньо пов`язані із виконанням рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року, витікають з цього рішення та мають безпосередній правовий зв`язок із цим рішенням.

На даний час, Позивач не має правового відношення до зазначеного рішення, оскільки ЦПК України пов`язує виникнення такого правового зв`язку із процедурою заміни сторони виконавчого провадження.

Та, зазначив, що обсяг поруки поручителя за боржником - банкрутом в силу спеціальної норми закону є обмеженим за обсягом - обсягом відповідальності боржника станом на дату визнання його банкрутом, що виключає можливість нарахування додаткових сум за статтею 625 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відповідно до вимог ЦПК України, за відомим місцем реєстрації останніх, були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, судова повістка. На адресу суду повернулися поштові повідомлення щодо відповідача ОСОБА_2 з відміткою «адресат відмовився від отримання », щодо відповідача ОСОБА_1 «адресат вибуву м. Одеса» /адреса місця реєстрації відповідачів/.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Таким чином, в силу вимог вказаної норми Закону, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про день, час та місце проведення судового засідання.

Судом дотримані вимоги ст.131 ЦПК України, які регламентують, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не обгрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, 12.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль » ( правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ») та Приватним підприємством « АРЕАЛ » ( , далі Позичальник) укладено кредитний договір № 012/11-34/255.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль » та ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено Договір поруки від 12.05.2006 року.

Також, 04.01.2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Райффайзен Банк Аваль » ( правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ») та Приватним підприємством « АРЕАЛ » ( , далі Позичальник) укладено кредитний договір № 012/11-34/1.

Також, 07.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Райффайзен Банк Аваль » ( правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ») та Приватним підприємством « АРЕАЛ » ( , далі Позичальник) укладено кредитний договір № 010/11-34/292.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року укладено :

- Договір поруки від 08.05.2007 року, укладений між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 );

-Договір поруки від 08.05.2007 року, укладений між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 );

-Договір поруки від 14.05.2007 року, укладений між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) .

24.05.2017 року між Публічним акціонерним товариством ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » та Публічним акціонерним товариством « КРИСТАЛБАНК » був укладений Договір факторингу ( портфельне відступлення прав вимоги ), відповідно до якого ПАТ « КРИСТАЛБАНК » набув прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених Прав Вимоги від 25.05.2017 року. Так, ПАТ « КРИСТАЛБАНК » були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.05.2017 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ПАТ « КРИСТАЛБАНК » був укладений Договір відступлення прав за договорами поруки, визначеними в Додатку № 1 до нього.

Серед інших прав, згаданими вище договорами передано від ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » до ПАТ « КРИСТАЛБАНК » права кредитора:

- за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року, Кредитним договором 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010//11-34/292 від 07.05.2007 року ( Далі разом Кредитні договори ), які були укладено з Позичальником;

- за Договором поруки від 12.05.2006 року, який було укладено з ОСОБА_1 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_2 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_1 , Договором поруки від 14.05.2007 року який було укладено з ОСОБА_3 ( далі разом Договори поруки ).

Доказом оплати за Договором факторингу ( портфельне відступлення прав вимоги ) від 24.05.2017 року є меморіальний ордер № 38604 від 25.05.2017 року.

На виконання Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів" № 2210-19 від 16.11.2017 року, з 05 червня 2018 року офіційне найменування юридичної особи КРИСТАЛБАНК змінено з публічного акціонерного товариства « КРИСТАЛБАНК » на Акціонерне товариство « КРИСТАЛБАНК ».

Таким чином, АТ « КРИСТАЛБАНК » набуло всіх прав кредитора по відношенню до ПП « АРЕАЛ », ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В подальшому, 25.10.2018 року між АТ « КРИСТАЛБАНК » та Товариством з обмеженною відповідальністю « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » укладено Договір про відступлення ( купівлю-продаж ) права вимоги, відповідно до якого ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » набуло прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення ( купівлю- продаж) прав вимоги від 25.10.2018 року.

Крім того, ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » від АТ « КРИСТАЛБАНК » були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.10.2018 року між АТ « КРИСТАЛБАНК » та ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » був укладений Договір про відступлення права вимоги за договорами поруки, визначеними в Додатку № 1 до нього.

Серед інших прав, згаданими вище договорами передано від АТ « КРИСТАЛБАНК » та ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » права кредитора:

- за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року, Кредитним договором 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010//11-34/292 від 07.05.2007 року ( Далі разом Кредитні договори), які були укладено з Позичальником;

- за Договором поруки від 12.05.2006 року, який було укладено з ОСОБА_1 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_2 , Договором поруки від 08.05.2007 року, який було укладено ОСОБА_1 , Договором поруки від 14.05.2007 року який було укладено з ОСОБА_3 .

Доказом оплати за Договором про відступлення ( купівлю-продаж ) права вимоги від 25.10.2018 року є платіжне доручення № 49 від 25.10.2018 року.

Таким чином, ТОВ « ФК « ОМЕГА ФАКТОР » набуло всіх прав кредитора за Кредитними договорами та Договорами поруки по відношенню до ПП « АРЕАЛ », ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Постановою Господарського суду Одеської області від 17 травня 2010року у справі № 1/4-10-135 за заявою ВАТ « Райффайзен банк Аваль» до боржника ПП « АРЕАЛ» ( 68542, Одеська область, Тарутинський район, смт Березине, вул. Жуковського , 32, ) останнього визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010 позов ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » заборгованість за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року в розмірі 174 587, 96 гривень, з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року в розмірі 1 868 255, 89 гривень солідарно та 606, 60 гривень судових витрат з кожного.

Рішення набуло законної сили 02.02.2011 року.

З зазначеного заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року вбачається, що ПП « АРЕАЛ » взятих на себе зобов`язань за Кредитними договорами не виконував, у зв`язку з чим станом на 24.06.2010 року утворилася заборгованість за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року в розмірі 174 587, 96 гривень, за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року в розмірі 1 102182, 89 гривень та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року в розмірі 766073, 70 гривень, тобто ПАТ « Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду за захистом своїх прав вже після того, як на підставі постанови Господарського суду Одеської області від 17 травня 2010 року у справі № 1/4-10-135 за заявою ВАТ « Райффайзен банк Аваль» до боржника ПП « АРЕАЛ» ( 68542, Одеська область, Тарутинський район, смт Березине, вул. Жуковського , 32, ) останнього визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На виконання Рішення суду видано виконавчі листи.

05.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 29059590 з виконання виконавчого листа № 2-352/2010 від 10.02.2011 року, виданого Тарутинським районним судом Одеської області , про стягнення з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » в сумі 2 043 450, 45 гривень.

26.12.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 37162596 з виконання виконавчого листа № 2-352/2010 від 10.02.2011 року, виданого Тарутинським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » в сумі 2 043 450, 45 гривень.

05.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 29059594 з виконання виконавого листа № 2-352/2010 від 10.11.2011 року, виданого Тарутинським районим судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 1 868 255,89 гривень.

Вищезазначене свідчить, що виконавчі листи видані Тарутинським районним судом Одеської області у цивільній справі 2-352-2010 про стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як поручителів ПП « АРЕАЛ» на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » повернуті останньому як стягувачу та до виконання не пред`явлені повторно.

Також, у данній справі встановлено, що ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » після набуття права за договором відступлення як кредитор за примусовим стягненням заборгованості не звертався, а як встановлено вище, заяву про відкриття виконавчого провадження подав попередній кредитор ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » та якому виконавчі листи повернуті як стягувану.

Пред`являючи позов, ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » зазначало, що у зв`язку з непогашенням боржником ПП « АРЕАЛ » заборгованості за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року , Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року, яка стягнута судовим заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010 за позовом ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь кредитора ПАТ « Райффайзен Банк Аваль », слід стягнути з відповідачів на користь нового кредитора ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР », яке набуло право вимоги до на підставі договору про відступлення прав вимоги від 25 жовтня 2018 року, інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані позивачем на підставі положень статті 625 ЦК України. Тобто, позивач просив стягнути компенсацію саме за невиконання рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010, а не у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитними договорами.

Цивільно- процесуальним законодавством (розділом VI ЦПК України), чинним на ас виникнення відповідних правовідносин, було врегульовано вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах.

Зокрема статтею 378 ЦПК України передбачено порядок заміни сторони виконавчого провадження, і встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Виконання судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11 липня 2018 року у справі №908/1490/17 висловив наступну правову позицію.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність же судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

При цьому умовами спірного договору відступлення права вимоги новому кредитору фактично надано право вимагати від боржника належного та реального виконання рішення суду.

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному процесуальних законодавством та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у матеріальному зобов`язанні за договором цесії, вирішується виключно судом, який прийняв відповідне судове рішення, у порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Підсумовуючи наведене, заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 у справі № 923/945/13.

Тому суд погоджується з запереченнями відповідача ОСОБА_3 і вважає, що у Позивача як кредитора з виконання рішення суду право вимагати сплати інфляційних та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України виникне саме з часу заміни його як сторони у виконавчому провадженні на підставі ухвали суду, і тільки з того часу ТОВ« Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » стане кредитором за вказаним зобов`язанням, яке виникло з рішення суду, а не з цивільно-правової угоди, тобто договору відступлення права вимоги від 25 жовтня 2018 року.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_3 про неможливість застосування до поручителя цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням особи боржника, суд виходить із наступного.

За частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Оскільки за захистом своїх прав ПАТ « Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду тільки в липні 2010 року, а саме вже після того, як на підставі постанови Господарського суду Одеської області від 17 травня 2010 року у справі № 1/4-10-135 за заявою ВАТ « Райффайзен банк Аваль» до боржника ПП « АРЕАЛ» ( 68542, Одеська область, Тарутинський район, смт Березине, вул. Жуковського , 32, ) останнього визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, то дійсно, висновок відповідача ОСОБА_3 про те, що відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» діє мораторій на задоволення вимог кредиторів цього товариства, а тому пред`явлені до поручителя вказаної юридичної особи вимоги є безпідставними, відповідає наведеним вище вимогам закону.

Але ж, заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24.11.2010 року у цивільній справі № 2-352-2010 за позовом ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про задоволення та стягнення з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » заборгованості за Кредитним договором № 012/11-34/255 від 12.05.2006 року в розмірі 174 587, 96 гривень, з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » за Кредитним договором № 012/11-34/1 від 04.01.2007 року та Кредитним договором № 010/11-34/292 від 07.05.2007 року в розмірі 1 868 255, 89 гривень солідарно та 606, 60 гривень судових витрат з кожного не скасоване, а навпаки набрало законної сили.

Так, частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи принцип обов`язковості виконання судових рішень (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України, стаття 14 ЦПК України 2004 року) та можливість виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду (стаття 11 ЦК України), застосування до боржника цивільно-правової відповідальності за невиконання судового рішення про стягнення грошових сум може бути предметом окремого позову.

Враховуючи викладене, а саме те, що оскільки рішення Тарутинського районного суду від 24.11.2010 року не скасоване то підстав відмови у задоволенні позову з підстав зазначених вище не вбачається.

Щодо заперечень відповідача про недоведеність набуття позивачем прав вимоги до відповідачів за договорами відступлення прав вимоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що Позивачем надано суду копію договору про відступлення ( купівлю-продаж) права вимоги від 25.10.2018 року, що був укладений між позивачем та АТ « КРИСТАЛБАНК», при цьому в пукті 1.1 цього договору міститься посилання на додаток № 1 до цього договору із переліком договорів поруки. Проте, цей додаток до договору позивачем суду не надано. Натомість, позивач надає суду копію « Витягу з додатку № 1 до договору», який засвідчено лише самим позивачем і не може бути належним доказом того, що договір поручительства, укладений з відповідачами дійсно міститься в переліку додатку № 1 до вказаного договору.

Надана позивачем копія витягу з реєстру договорів поруки до договору про відступлення прав за договорами поруки від 25.05.2017 року ( укладеним між АТ « КРИСТАЛБАНК» та ПАТ « Райффайзен банк Аваль») також належним чином не свідчить про передачу права вимоги до відповідачів між цими юридичними особами, оскільки цей витяг засвідчено лише АТ « КРИСТАЛБАНК» та не містить печатки та підпису представника цедента ПАТ « Райффайзен банк Аваль».

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, досліджуючи п. 9.2 Заключних положень договору факторингу укладеного від 24.05.2017 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ « КРИСТАЛБАНК » судом встановлено, що Додаткові угоди, додатки до договору, а також акти приймання передачі, зазначені в ст. 4 Договору є невідємними частинами Договору.

Крім того, досліджуючи Копію Договору відступлення прав за договорами поруки від 25.05.2017 року укладеного між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ « КРИСТАЛБАНК » судом встановлено, що відповідно до п. 2. 5 передача документів оформлюється шляхом підписання уповноваженими особами Сторін та скріплення печатками Сторін акту приймання передачі документів, який після його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін буде вважатись невідємною частиною цього Договору.

Тож, умовами Договору визначено, що продавець зобов`язується передати покупцю усі кредитні документи ( Реєстр відступлених Прав Вимоги , Акт приймання передачі Реєстру, Повідомлення поручителів про відступлення прав вимоги та інше ) та підписати акт приймання-передачі кредитного портфеля.

Однак, Позивач підтверджуючи перехід права вимоги від ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ « КРИСТАЛБАНК » до суду усіх належних кредитних документів, що є невідємною частиною зазначених вище Договорів факторингу та відступлення прав за договорами поруки укладених між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » та ПАТ « КРИСТАЛБАНК » від 24.05.2017 року та 25.05.2017 року відповідно не надав.

Крім того, досліджуючи п. 1.1. Договору про відступлення ( купівлю-продаж) права вимоги від 25.10.2018року укладеного між ПАТ " КРИСТАЛБАНК" та ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР », судом встановлено, що первісний кредитор передає , а Новий набуває права вимоги та інші права, що належать Первісному кредитору або можуть виникнути в майбутньому , за виключенням права нарахування процентів за користування коштами в майбутньому , на підставі кредитних договорів, перелік яких значено у Додатку 1 до цього Договору , укладеними АТ " Райффайзен Банк Аваль", право вимоги по яким перейшло до АТ " КРИСТАЛБАНК " відповідно до Договору факторингу ( портфельного відступлення прав вимоги) від 24.05.2017року та Реєстру відступлених прав вимоги від 25.05.2017року в день повної оплати Новим кредитором по цьому Договору згідно п.п.2.1., 2.2.

Тож, суд у цьому випадку погоджується з запереченнями відповідача ОСОБА_3 , про те що дійсно підтверджуючи факт переходу прав вимоги від ПАТ " КРИСТАЛБАНК" до ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » Позивач не надав суду додаток № 1 до договору про відступлення ( купівлю-продаж) права вимоги від 25.10.2018 року, із переліком договорів поруки, який також є його невідємною частиною та виключає можливість зробити оцінку про належність та допустимість цього доказу.

Суд у цьому випадку погоджується з запереченнями відповідача ОСОБА_3 , про те, що дійсно підтверджуючи факт переходу прав вимоги від ПАТ " КРИСТАЛБАНК" до ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » Позивач не надав суду додаток № 1 до договору про відступлення ( купівлю-продаж) права вимоги від 25.10.2018 року, із переліком договорів поруки, який також є його невідємною частиною та виключає можливість суду зробити оцінку про належність та допустимість цього доказу.

З приводу аналогічної ситуації Верховним Судом зроблено наступний правовий висновок (у постанові від 26.06.2019 року у справі № 127/22347/14-ц): «Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, надавиш їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог, оскільки у цій справі позивач не надав належних, та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСО БА 1 11 червня 2008 року № 0101/0608/71 -139, зокрема позивач не надав суду акт приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року або інший двосторонній документ, який би міг підтвердити перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та у подальшому до ПАТ «Альфа-банк».

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що до ТОВ « Фінансова компанія « ОМЕГА ФАКТОР » перейшло право вимоги на стягнення з відповідачів заборгованості у зазначеному Позивачем розмірі, суд вважає за необхідне відмовити Позивачу в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева