Провадження № 6/161/403/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 18.06.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі у справі № 161/13594/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Каскад-Продакшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у справі № 161/13594/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Каскад-Продакшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свою заяву обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2013 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1 143 905, 97 грн. та 1 147 грн. судового збору. З метою здійснення примусового виконання цього рішення судом 18 червня 2014 року видано виконавчий лист.

Зазначає, що із 04 вересня 2014 року виконавчий лист перебував на виконані в органах державної виконавчої служби, а 30 червня 2017 року був повернутий стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та закінчено виконавче провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З моменту повернення виконавчого листа стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», протягом 4 років повторно не пред`являв виконавчого листа до виконання, а тому пропустив строки пред`явлення виконавчого листа до виконання. Вважає, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки пропустив строки та не вживав жодних дій по поновленню такого пропущеного строку. Зазначає також, що виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення є закінченим, однак арешт продовжує існувати. Наявність такого арешту також порушує право на мирне володіння майном.

З огляду на наведене, заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 161/13594/13-ц від 18.06.2014 року про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1 143 905, 97 грн. та 1 147 грн. судового збору.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду заяви.

Представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та представник ТОВ «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Каскад-Продакшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, а саме ухвалено стягнути солідарно з ТОВ «Каскад-Продакшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 143 905 гривень 97 копійок та понесені судові витрати в сумі 3441 гривня, по 1147 гривень з кожного.

29 січня 2014 року Апеляційний суд Волинської області рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2013 року в даній справі змінив, виключивши з його резолютивної частини друге речення про солідарне стягнення з ТОВ «Каскад-Продакшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1143905 гривень 97 копійок та доповнив резолютивну частину рішення двома реченнями такого змісту:

-Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1143905 гривень 97 копійок.

-Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Каскад-Продакшн» в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1143905 гривень 97 копійок. В решті рішення залишено без змін.

Також встановлено, що 18 червня 2014 року в цій справі видано виконавчий лист про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1 143 905, 97 грн. та 1 147 грн. судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2018 року в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Каскад-Продакшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили 27 грудня 2018 року.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник вказує на те, що у стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» закінчився строк на пред`явлення виконавчого листа до виконаннята із заявою про поновлення цього строку не звертався. В свою чергу, судом відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в заміні сторони стягувача за виконавчим листом, ухвали про відмову не оскаржував.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що 07 листопада 2016 року, за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було повторно відкрито виконавче провадження № 52822983 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/13594/13-ц про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1 143 905, 97 грн. та 1 147 грн. судового збору. В подальшому, 30 червня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Із відповіді Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку за № 7584 вбачається, що станом на 19 лютого 2021 року відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

З Єдиного реєстру боржників від 26.04.2021 року вбачається, що після завершення виконавчого провадження № 52822983, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повторно виконавчий лист до виконання не пред`являв.

У матеріалах справи відсутні відомості про звернення стягувача до суду із будь-яким заявами про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, про видачу дубліката виконавчого листа, тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п. 2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Отже, зі спливом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у стягувача втрачається право вимоги за цим виконавчим документом до боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, з 30 червня 2020 року, по спливу трьох років з дати повернення виконавчого листа, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» закінчився строк для пред`явлення вимог до боржника щодо примусового виконання судового рішення у справі № 161/13594/13-ц, а у боржника, відповідно, відсутній обов`язок щодо задоволення таких вимог стягувача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність виконавчого листа, строки пред`явлення до виконання по якому закінчилися, безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Крім того, заявник ОСОБА_1 у заяві наголошувала, що існування виконавчого листа, по якому пропущено строки для пред`явлення до виконання та арешту у закінченому виконавчому провадженні, порушують її майнові права.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту», ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 року передбачено, що відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

На думку суду, єдиним ефективним способом захисту порушеного права заявника є звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 12,13, 76,71,81, 89, 423, 432 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 18.06.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області по цивільній справі № 161/13594/13-ц про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1 143 905, 97 грн. та 1 147 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту ухвали 29 червня 2021 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк