Справа №266/4257/21
Провадження№ 2-з/266/17/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області Д`яченко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Маріуполі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з завою про забезпечення позову та просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку. Заяву обґрунтовує тим, що 26.06.2021 року отримав від ОСОБА_2 заяву про намір продати належну йому Ѕ частку домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частка вказаного будинку належить на праві власності заявнику. ОСОБА_2 бажає продати частку будинку, але наразі не визначений порядок користування вказаним будинком та не визначений порядок користування земельною ділянкою під вказаним будинком, тому вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, продаж частки будинку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо порядку користування будинком та земельною ділянкою.

Суд розглянув заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно зі змістом п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, ч. 3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається із змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Клопотання позивача не містить обґрунтування вжиття забезпечення позовних вимог та даних про те, що відповідач в майбутньому може зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки на даний час не встановлено порядок користування спірним будинком та земельною ділянкою.

Тобто, безпосередньо стосовно Ѕ частки домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накласти арешт на яку просить заявник, спору майнового характеру між сторонами не існує.

Також, зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях, не доведено співмірність заходу забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д`яченко Д. О.