Справа № 219/3228/20
Провадження № 6/219/147/2021
У Х В А Л А

Іменем України

19.07.2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

подання старшого державного виконавця Д.Б. Ткаченко Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,

встановив:

Старший державний виконавець Д.Б. Ткаченко Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться зведене виконавче провадження № 65664405 згідно виконавчого листа 2/219/1881/2020 від 15.02.2021 року, виданого на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 110 904,51 грн, моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн, на моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн користь ОСОБА_2 .

16.02.2021 року державним виконавцем відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє, зареєстрованих транспортних засобів за боржником немає, згідно відповіді ПФУ щодо отримання пенсії інформація також відсутня, згідно інформації щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами інформація відсутня, згідно відповіді ДПС України інформація щодо перетину боржником державного кордону відсутня. Державним виконавцем 24.02.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника та надіслано до виконання у банківських установах.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просила суд справу розглядати без участі представника Бахмутського МВ ДВС.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали, долучені до подання, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Як вбачається зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічне положення міститься і в ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права , де зазначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

З рішення Європейського суду з прав людини Хлюстов проти Росії від 11 липня 2013 року вбачається, що суд визнав порушення п.п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв`язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості. З врахуванням викладеного Європейський суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обов`язків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде доведено протилежного. Тому, зобов`язання державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не є абсолютним, а виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішення чи то рішень інших органів (посадових осіб).

При зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов`язань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

Так, на виконанні Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться зведене виконавче провадження № 65664405 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається адресатам рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В матеріалах справи наявна постанова про арешт коштів боржника. Місце проживання ОСОБА_1 , є АДРЕСА_1 .

З доданих до подання матеріалів не вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялася боржнику рекомендованим листом з повідомленням, відсутні розписки про вручення ОСОБА_1 такої постанов і за місцем проживання, а відповідно, відсутні докази про обізнаність боржника з наявністю виконавчого провадження, відповідної заборгованості та можливістю її погашення у позасудовий спосіб.

До подання долучені докази про відсутність у ОСОБА_1 зареєстрованого права власності на рухоме та нерухоме майно, а також, що боржник не зареєстрований у відповідних органах як платник податків, отримувач пенсії чи інших соціальних виплат. Однак, вказані відповіді не свідчать про свідоме вчинення боржником дій чи бездіяльності, що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, не доводять, що ОСОБА_1 знає про зведене виконавче провадження та має всі реальні можливості виконати обов`язок з погашення боргу.

Окрім цього, державним виконавцем долучено акт виходу за місцем реєстрації боржника з якого вбачається, що ОСОБА_1 , зі слів сусіда мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , але періодично його вдома не буває, їздить на заробітки. Також в акті зазначено, що стягувач повідомив, що боржник виїжджає за межі України, а саме до Російської Федерації. Доказів вчинення виконавцем інших дій з метою з`ясування місця перебування боржника, не долучено.

Поряд з цим, згідно відповіді Державної прикордонної служби України, дані щодо перетину боржником кордону відсутні. Також відсутні відомості чи має ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Будь-яких інших доказів на обґрунтування того, що боржник ухиляється чи має намір ухилятись від виконання рішення державний виконавець у поданні не навів.

Ураховуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку що подання старшого державного виконавця є необґрунтованим, у ньому не наведено жодних доказів, що боржник знає про виконавче провадження, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених виконавчими листами та має намір залишити територію України, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ст. 12 "Міжнародного пакту про громадянські та політичні права", ст. 18, 28 Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", ст. 12 ЦПК України, керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Д.Б. Ткаченко Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами у справі, які не були присутні при її проголошенні, протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Т.В. Давидовська