Провадження №2/523/1843/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі за текстом АТ «Райффайзен Банк Аваль») 30.10.2020р. звернулось з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/80054/74/79662 від 08.08.2007р. в розмірі 17230,76дол. США.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконала прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, надані за кредитом грошові кошти не повернула, проценти за користування кредитом в повному обсязі не сплатила, внаслідок чого у неї виникла перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 83286,25дол. США та заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 132 301,98дол. США. ОСОБА_2 у вказаних вище кредитних зобов`язаннях не виконала прийняті на себе зобов`язання як поручитель, що на думку позивача є підставою для стягнення боргу з відповідачів в солідарному порядку. Посилаючись на вказану вище заборгованість, представник позивача просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16.10.2017р. по 16.10.2020р. в розмірі 17230,76дол. США. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_1 направила до суду заяву в якій просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, який, на думку відповідача слід відраховувати з 2009р. після направлення Банком вимоги-претензії від 28.02.2009р. Просить відмовити в задоволенні позивних вимог з цих підстав.

ОСОБА_2 не направила до суду відзиву та/або пояснень на позовну заяву.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 01.12.2020р. було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.05.2021р. було закрито підготовче провадження з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника Банку.

Відповідачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 08.08.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке згодом змінило назву на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/80054/74/79662 за умовами якого остання отримала кредитні грошові кошти у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 86 275,00дол. США, зі сплатою 13,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, строком користування до 08 серпня 2019р.

Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор з власної ініціативи має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, винагороди і процентів за його користування (п.6.5. договору).

З метою належного виконання прийнятих на себе кредитних зобов`язань, які виникли у ОСОБА_1 , між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 08.08.2007р. було укладено договір поруки № 014/80054/74/79662/1 за умовами якого остання прийняли на себе зобов`язання відповідати, як поручитель, по кредитним зобов`язанням прийнятих ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/80054/74/79662. Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України. Також п.4.1. договору поруки сторони визначили, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК).

Керуючись положеннями п.5 кредитного договору, в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору Банк, 20.07.2009р. направив на її ім`я вимогу № 15/74/20-308/6, в якій вимагав від позичальниці протягом не більше 30 календарних днів з дати цієї вимоги, а саме в строк до 20.08.2009р. здійснити дострокове погашення заборгованості по кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору.

Аналогічна вимога-претензія про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором була направлена Банком 29.03.2009р. на ім`я ОСОБА_2 , як поручителю.

Крім того, реалізуючи право на захист своїх порушених прав в судовому порядку, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якої суддею 25.07.2011р. було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (справа №2-1917/11). Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.04.2013р. згадані вище позовні вимоги Банку були залишені без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представника Банку у судове засідання.

На теперішній час, враховуючи порушення грошового зобов`язання з боку відповідачів, Банк здійснив розрахунок заборгованості, який складається з 3% річних за період з 16.10.2017р. по 16.10.2020р. в розмірі 17230,76дол. США. від суми боргу за тілом кредиту в розмірі 83286,25 дол. США та несплачених процентів в розмірі 132301,98дол. США.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини другої статті 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами договору кредиту сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 144 місяці - до 08 серпня 2019р. включно.

Разом з тим, як було встановлено судом, Банк направив ОСОБА_1 досудову вимогу від 20.07.2009р. про повернення кредиту в цілому.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому останнім днем строку виконання умов договору слід відраховувати з наступного дня невиконання вимоги, тобто з 21 липня 2009р.

Відтак, у межах строку кредитування, а саме до 21 липня 2009р. відповідач ОСОБА_1 мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до того ж строку.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача в частині внесення суми процентів в розмірі 132 301,98 дол. США, як розрахункову величину для розрахування 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконала прийняті на себе кредитні зобов`язання, отримані грошові кошти не повернула та розмір заборгованості по тілу кредиту до теперішнього часу складає - 83286,25дол. США.

Таким чином, за прострочення виконання грошового зобов`язання, у відповідність до частини другої статті 625 ЦК України на ОСОБА_1 слід покласти обов`язок по сплаті 3% річних розрахованих за період з 16.10.2017р. по 16.10.2020р. від суми заборгованості по тілу кредиту (83286,25 дол.США), що складає - 7503,00 дол. США.

Щодо позовних вимоги пред`явлених до поручителя, суд виходить з наступного.

Пунктом 4.1. договору поруки було визначено, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя.

Згідно п.2.5. договору поруки поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником зобов`язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати направлення відповідної письмової вимоги банку.

Як встановлено матеріалами справи вимога-претензія про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором була направлена Банком на ім`я ОСОБА_2 29.03.2009р.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як було зазначено вище, договором поруки був встановлений строк пред`явлення позовних вимог до поручителя, який в даному випадку настав за збігом 5 банківських днів - 04.04.2009р., який відраховується з дати направлення вимоги, тобто з 29.03.2009р. Втім, Банк не пред`явив протягом трьох років вимог до поручителя про виконання зобов`язання. Відтак, слід дійти висновку, що зобов`язання за договором поруки від 08.08.2007р. припинилося в силу частини четвертої статті 559 ЦК. В зв`язку з чим, правових підстав для покладання обов`язку на ОСОБА_2 , як на поручителя, щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в судовому порядку не має.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 в зв`язку з припиненням дії договору поруки № 014/80054/74/79662/1 від 08.08.2007р.

Щодо доводів ОСОБА_1 в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, комісією та процентами за користування ним (п.9.1 договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 08.08.2019р. (п.1.2 договору), так і строки виконання зобов`язання зі щомісячним погашенням платежів згідно Графіку погашення кредиту або шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів (п.1.3. договору).

Виходячи зі змісту норм матеріального права у їх сукупності слід дійти висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 09.11.2019р. у справі № 127/15672/16-ц про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову).

Як встановлено матеріалами справи грошове зобов`язання в частині повернення суми тілу кредиту з боку ОСОБА_1 не виконано.

У цій справі Банк пред`явив позов 16 жовтня 2020р. (відмітка пошти про відправлення кореспонденції). Період нарахування 3% річних за час прострочення визначений позивачем з 16 жовтня 2017р. до 16 жовтня 2020р., тобто складає три роки, що передували зверненню до суду. Відтак, підстав для застосування строків позовної давності, про яке заявлено ОСОБА_1 , суд не вбачає.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України суд пропорційно задоволеним позовним вимогам стягує з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3188,00грн. (212559,99грн. х100 : 488259,34грн. = 43,53% ; 7323,89грн. х 43,53% : 100).

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16.10.2017р. по 16.10.2020р. в розмірі 7053,00дол. США, судовий збір в розмірі 3188,00грн. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 липня 2021р.

Суддя