ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2579/21
провадження № 2/753/4678/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Сердюковій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернувся до суду з позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.Мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 83 років на тимчасово окупованій території України в м. Донецьку, після смерті якої залишилось спадкове майно. Постановою нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї підстави, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вважає, що пропущений ним шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, йстало підставою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Спаський А.Ю., діючий на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 09 березня 2021 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), звернувся до суду із повідомленням про розгляд справи за відсутності його представників та проханням прийняття рішення згідно чинного законодавства.

Водночас такий відповідач надав лист від 09 квітня 2021 року, у якому зазначив, що визначена позивачем особа відповідача не є належним відповідачем згідно спірних правовідносин, й вважає, що Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація не може бути належним відповідачем, зважаючи на таке.

Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про вирішення питання організації управління районами в місті Києві» було вирішено припинити з 31 жовтня 2010 року шляхом ліквідації районні місті Києві ради та їх виконавчі ороани, в тому числі й Дарницьку районну в місті Києві раду та її виконавчий орган - Дарницьку районної у місті Києві державну адміністрацію.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.09.2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про вирішення питання організації управління районами в місті Києві» була утворена Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, яка підпорядкова Київській міській державній адміністрації.

Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним радам у частині повноважень, делегованих їм відповідним радам.

У місті Києві діють представницькі орани місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті Києві ради, які є юридичними особами.

У зв`язку із припиненням діяльності Дарницької районної у місті Києві ради шляхом ліквідації з 31 жовтня 2010 року, єдиним представницьким органом міста Києва є Київська міська рада, яка представляє інтереси територіальної громади міста Києва, а тому Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація не є належним відповідачем у справі.

Третя особа в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, третьої особи на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін й згідно поданих ними заяв.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 83 років на тимчасово окупованій території України в м. Донецьку (а.с. 11, 12), після смерті якої залишилось спадкове майно, на яке претендує позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом.

Постановою нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї підстави, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 13).

Позивач вважає, що пропущений ним шестимісячний строк для прийняття спадщини, з поважних причин.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно встановлених правовідносин та з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", належним відповідачем в даній категорії справ, відповідно, й по даній справі є держава в особі територіальної громади - Київської міської ради, а не Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, як визначено позивачем.

Відповідно, позивачем не обґрунтовано пред`явлено позов до Дарницької районої в місті Києві державної адміністрації.

Київська міська рада представляє інтереси територіальної громади міста Києва.

Так, Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про вирішення питання організації управління районами в місті Києві» було вирішено припинити з 31 жовтня 2010 року шляхом ліквідації районні місті Києві ради та їх виконавчі ороани, в тому числі й Дарницьку районну в місті Києві раду та її виконавчий орган - Дарницьку районної у місті Києві державну адміністрацію.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.09.2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про вирішення питання організації управління районами в місті Києві» була утворена Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, яка підпорядкова Київській міській державній адміністрації.

Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним радам у частині повноважень, делегованих їм відповідним радам.

У місті Києві діють представницькі орани місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті Києві ради, які є юридичними особами. У зв`язку із припиненням діяльності Дарницької районної у місті Києві ради шляхом ліквідації з 31 жовтня 2010 року, єдиним представницьким органом міста Києва є Київська міська рада, яка представляє інтереси територіальної громади міста Києва, а тому Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація не є належним відповідачем у справі.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, до початку судового засідання, з`ясовував питання щодо належної особи відповідача, проте позивач погодив правильність визначеної ним особи відповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України).

На підставі вимог ст. 51 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Враховуючи той фактор, що позивачем пред"явлено позов до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні такого позову.

Позов, пред"явлений позивачем до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України й судови збір покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, - відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися через п"ять днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частини в канцелярії суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: