Справа № 369/1653/21
Провадження № 2/369/2930/21
30.06.2021 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Новіцькій М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Софіївської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності у порядку спадкування на спадкове майно, -
У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд:
встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на час відкриття спадщини разом зі своєю померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_2 .
За життя померла заповіт не склала.
Також позивач вказувала, що її померлій матері належав на праві власності розташований на вищезазначеній земельній ділянці за цією ж адресою житловий будинок, загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м.
18.01.2021 позивач звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Павленко Наталії Віталіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені житловий будинок та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належали померлій матері позивача.
18.01.2021 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Павленко Наталія Віталіївна видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку мотивувала тим, що факт прийняття спадщини ОСОБА_1 встановити неможливо, оскільки з 04.07.2008 до смерті спадкодавця вона постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у її паспорті.
Нотаріус зазначила, що заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк спадкоємець ОСОБА_1 до державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини не подала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.
Нотаріус також вказала, що відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, на підставі чого відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно.
Всупереч цьому, позивач зазначила, що нею такий строк прийняття спадщини не було пропущено, оскільки на день смерті її матері вона постійно проживала разом з нею і продовжила проживати за цією адресою після її смерті.
Так, із акту на предмет проживання без реєстрації в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області від 15.01.2021, складеного депутатом сільської ради Шпак Людмилою Григорівною та засвідченого головою сільської ради Кудрик О.Т., вбачається, що позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доглядала за хворою, лежачою матір`ю.
Також позивач вказувала, що факт її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується й іншими доказами, так, зокрема, із доданої до позовної заяви копії довідки Софіївсько-Борщагівського навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області від 18.01.2021 № 04, вбачається, що донька позивача ОСОБА_5 є ученицею 11-А класу в вищезазначеній школі, що підтверджує обставини, що позивач разом з сім`єю постійно проживає саме за місцезнаходженням спадкового майна.
Крім того, позивач стверджувала, що дана обставина вбачається і з того, що позивачем 30.09.2019 було укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, саме з лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Києво-Святошинської районної ради», що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 53Б. Більше того, під час укладання вищезазначеної декларації позивач вказала місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Із цим же лікарем декларація була укладена і померлою ОСОБА_2 .
Позивач зауважила, що обставини того, що вона проживала зі своєю матір`ю на момент її смерті можуть підтвердити також і свідки.
Зі слів позивача, вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, як єдина донька померлої. Чоловік померлої та батько позивача ОСОБА_6 помер ще у 2011 році.
Так як у позасудовому порядку позивач не має можливості визнати за собою право власності на спадкове майно, вона змушена звертатись до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 10.02.2021 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою суду від 20.04.2021 було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, просила позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, причини неявки свого представника та позицію щодо позову суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку із відсутністю заперечень з боку позивача суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 24.02.2020.
З матеріалів спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за життя померла заповіт не склала.
Також померлій матері позивача належав на праві власності розташований на вищезазначеній земельній ділянці за цією ж адресою житловий будинок, загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м, що підтверджується:
свідоцтвом на будівництво, виданим на підставі рішення виконкому райради народних депутатів від 13.11.1978 № 542/5;
рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради народних депутатів від 13.11.1978 № 542/5;

актом державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10.02.1983;

будинковою книгою з відміткою БТІ про реєстрацію права власності.

За матеріалами спадкової справи 18.01.2021 позивач звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Павленко Наталії Віталіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені житловий будинок та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належали померлій матері позивача.

18.01.2021 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Павленко Наталія Віталіївна видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку мотивувала тим, що факт прийняття спадщини ОСОБА_1 встановити неможливо, оскільки з 04.07.2008 до смерті спадкодавця вона постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у її паспорті.

Нотаріус зазначила, що заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк спадкоємець ОСОБА_1 до державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини не подала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Із акту на предмет проживання без реєстрації в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області від 15.01.2021, складеного депутатом сільської ради Шпак Людмилою Григорівною та засвідченого головою сільської ради Кудрик О.Т., вбачається, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доглядала за хворою, лежачою матір`ю.

Із довідки Софіївсько-Борщагівського навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області від 18.01.2021 № 04 вбачається, що донька позивача ОСОБА_5 є ученицею 11-А класу в вищезазначеній школі, що підтверджує обставини, що позивач разом з сім`єю постійно проживає саме за місцезнаходженням спадкового майна.

30.09.2019 позивачем було укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, саме з лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Києво-Святошинської районної ради», що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 53Б. Під час укладання вищезазначеної декларації позивач вказала місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Із цим же лікарем декларація була укладена і померлою ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Чоловік померлої та батько позивача ОСОБА_6 помер 2011 році, що вбачається і свідоцтва про смерть від 08.11.2011 серії НОМЕР_4 .

Допитана в судовому засіданні 17.06.2021 свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що є донькою позивача та онукою померлої ОСОБА_2 , що на час смерті бабусі вона разом з позивачем, батьком та сестрою постійно проживали разом з померлою за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні 17.06.2021 свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що є дядьком позивача та рідним братом померлої ОСОБА_2 , що він часто заходив додому до сестри, коли вона була жива, на час її смерті вона постійно проживала разом з позивачем та її сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частини третьої ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на абзац 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням правового висновку ВС, викладеного у постанові від 21.02.2019 у справі № 420/2383/16-ц, у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

ВС у своїй постанові від 31.08.2020 у справі № 350/1850/17 підкреслив, що згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач на час смерті її матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно з нею проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення факту постійного проживання позивача на час відкриття спадщини разом з її померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , має для неї юридичне значення.

Так як згаданий факт був доведений позивачем в ході розгляду справи, суд задовольняє її вимоги в частині його встановлення.

Крім того, з огляду на встановлення факту постійного проживання позивача на час відкриття спадщини разом з її померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_2 в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняла спадщину після смерті матері, що складається зі спірних житлового будинку та земельної ділянки.

А отже, з огляду на ч. 5 ст. 1268 ЦК України спірні житловий будинок та земельна ділянка належать позивачу з часу відкриття спадщини.

Так як позивачу було відмовлено нотаріусом постановою про вчинення нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вона має право на визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку, тому суд задовольняє її вимоги і в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене та правові висновки Верховного Суду, керуючись рекомендаціями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 15, 16, 321, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268, 1270, 1277, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 19, 23, 30, 76-82, 259, 263-268, 280-282, 315, 351, 352, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Софіївської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності у порядку спадкування на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на час відкриття спадщини разом зі своєю померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:037:5074, площею 0,1197 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, , адреса знаходження: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Ярослава Мудрого, 1-А.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня винесення рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук