Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/131/21

2/330/214/2021

"22" червня 2021 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Куценко О.О., секретаря судового засідання Павленко Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду смт. Якимівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

В позові зазначено, що з 2014 року позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Під час сумісного проживання ОСОБА_4 завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дочку ОСОБА_5 . Однак зареєструвати дитину не було можливості в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не має паспорту громадянина України. 16 грудня 2020 року за заявою позивача рішенням Виконавчого комітету Якимівського району Запорізької області вирішено зареєструвати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доручено начальнику служби у справах дітей Шаракіну А.В. зареєструвати дитину, вказавши дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження дитини: Україна, Запорізька область, м. Мелітополь, присвоївши дитині прізвище ОСОБА_7 , ім`я ОСОБА_8 , по батькові ОСОБА_9 . Батьками дитини записати: мати ОСОБА_10 , батько ОСОБА_1 ( відповідно до ч. 2 статті 135 Сімейного Кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може ОСОБА_11 подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позивач визнає, що є біологічним батьком дитини, та має намір подати до відділу реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області заяву про реєстрацію батьківства відповідно до ст. 126 СК України однак цього зробити не може так як матір не має паспорту.

В зв`язку з чим, просить суд визнати його батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження місто Мелітополь, Запорізька область, Україна.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Якимівської селищної ради Запорізької області не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" "Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 1 листопада 1996 року " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" "Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, з`явлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як встановлено, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого Якимівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05 січня 2021 року, в графі "батько" зазначено ОСОБА_1 , в графі "мати" ОСОБА_10 (а. с. 12).

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року N 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей.

В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

ОСОБА_1 вважає себе батьком дитини ОСОБА_12 , оскільки проживає з матір`ю дитини однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року.

Проте, оскільки на момент народження ОСОБА_12 батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою та не подали заяви про визнання батьківства, тому, до актового запису про народження та Свідоцтва про народження ОСОБА_12 запис про батька дитини, було внесено як ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України.

Відповідно до висновку експерта СЕ-19/108-21/2875-БД від 09 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999 %.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 164,165,166,180, 243 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12,13,81,263,265,279, 282- 283 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження смт Якимівка, Якимівського району, Запорізької області батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження місто Мелітополь, Запорізька область, Україна.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Суддя: