Справа № 369/2122/20
Провадження № 2/369/480/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Новіцької М.М., представника позивача адвоката Наумова О.В., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною і скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд:

визнати за нею право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , посвідчене державним актом на право приватної власності на землю від 27.07.2003 серії Р2 № 009854, виданим головою села Лісники Г.Г.Сагачем;

визнати незаконною та скасувати реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073, здійснену державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області Іваненко Оксаною Іванівною 05.06.2013;

скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер 3283196 від 19.06.2013, за результатом якого відкрито розділ та здійснено державну реєстрації права власності з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 4, запис про право власності: 1357554, дата державної реєстрації 18.06.2013 зі скасуванням розділу;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.07.2016 № 1320, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Колесник О.І.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2003 та державного акту на право приватної власності на землю від 27.07.2003 серії Р2 № 009854, виданого головою с. Лісники Г.Г.Сагачем володіє земельною ділянкою площею 0,152 га, розташованою в селі Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

Зі слів позивача, зазначене право позивачем було набуто та зареєстровано у спосіб, що існував на момент такого набуття, так як отриманий позивачем акт містить відповідну відмітку про його реєстрацію, його форма відповідає вимогам Постанови ВРУ від 13.03.1992 «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею».

Позивач вказувала, що вона замовила та отримала технічну документацію із землеустрою та звернулась до Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області з метою здійснення державної реєстрації ділянки, проте рішенням державного реєстратора № РВ-016 позивачу було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки у зв`язку із тим, що така земельна ділянка накладається на іншу земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073, при цьому площі земельних ділянок співпадають на 99,9731%.

Позивач стверджувала, що з відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:5073 була зареєстрована у 2013 році, на момент реєстрації її власником був відповідач ОСОБА_3 , який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу відчужив на користь відповідача ОСОБА_4 цю ділянку.

На думку позивача, таким чином відповідачі не визнають право власності позивача на її земельну ділянку.

Позивач зауважила, що державний акт був отриманий нею відповідно до вимог чинного на той час законодавства, тому в ньому не вказано координати місцезнаходження, в ньому лише відображено площу (0,1520 га), назву населеного пункту (село Лісники), прилеглу вулицю ( АДРЕСА_1 ) та дані щодо власника сусідньої земельної ділянки ( ОСОБА_5 ).

Позивач вказала, що документація із землеустрою її земельної ділянки не обліковується в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області, проте з урахуванням загальновідомої інформації про знищення у підрозділах Держземагенства в Київській області вона буде доводити фактичне місцерозташування належної їй ділянки сукупністю наступних доказів.

Так, позивач стверджувала, що попередня власниця її земельної ділянки ОСОБА_6 набула її у власність на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 054154, виданого виконкомом Лісниківської сільської ради 05.04.1999 згідно з рішенням цього ж виконкому від 23.12.1996 за № 48/51, при цьому зазначений акт містить той самий набір ідентифікаторів місце розташування, що і державний акт позивача.

Також саме рішення виконкому Лісниківської сільської ради від 23.12.1996 за № 48/51 містить номер земельної ділянки 27 і зазначений номер узгоджується з нумерацією сусідніх, зареєстрованих в земельному кадастрі ділянок.

Так само, на думку позивача, узгоджується інформація щодо сусідньої земельної ділянки, наявна в її державному акті, з інформацією, наявною у реєстраційній справі земельної ділянки :01:001:1228: власником сусідньої земельної ділянки в державному акті зазначено ОСОБА_5 .

Згідно з інформацією, наданою міськрайонним управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені на запит через ЦНАП, підставою реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1228 є технічна документація із землеустрою, розроблена ТОВ «НВФ «АЗІМУТ» на замовлення ОСОБА_7 , при цьому остання придбала таку ділянку у ОСОБА_5 на підставі договору від 19.09.2007. У свою чергу, право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку на момент продажу посвідчувалось Державним актом КВ № 015171, виданим 21.06.1997 Лісниківською сільською радою, в якому сусідом зі східного боку зазначена ОСОБА_6 , спільна межа ділянок в актах є практично однаковою.

Також позивач вказувала, що за наслідком направлення відповідних запитів нею було отримано низку листів від осіб, яким відомо обставини місцезнаходження її земельної ділянки, - від ОСОБА_8 , який був землевпорядником села, від ОСОБА_6 , попереднього власника землі, ОСОБА_5 , колишньої власниці сусідньої земельної ділянки.

Позивач посилалась також на Генеральний план села Лісники за 2005 рік, в якому земельна ділянка позначена ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Крім того, позивач вважала доказом накладення на її ділянку зареєстрованої за відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073 схематичний план, зроблений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_8 .

Позивач вказувала, що всі зазначені обставини у сукупності вказують на те, що в межах її земельної ділянки зареєстровано іншу земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073.

Зі слів позивача, на її запит Лісниківська сільська рада повідомила, що у неї відсутні документи щодо надання згоди на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,22 га без зазначення місця розташування майбутньої ділянки. Також позивач посилалась на те, що згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2019 у справі № 369/5820/17 ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді Лісниківського сільського голови, зловживаючи своїм службовим становищем, підробляла від імені ради документи, які така рада фактично не приймала.

З огляду на викладене, позивач вважала, що Лісниківська сільська рада не приймала рішення № 152/4 від 18.12.2012, на підставі якого начебто було розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073.

З позиції позивача, такі самі ознаки підробки містять й інші документи вказаного проекту землеустрою: у пояснювальній записці вказано, що майнові права на землю, ділянки, на якій планується сформувати, відсутні; дозвіл, який міститься у рішенні Лісниківської сільської ради № 152/4 від 18.12.2012, передбачає площу майбутньої земельної ділянки 0,22 га, яка в подальшому трансформується у 0,2 га, а висновки відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської РДА від 29.12.2012 №№ 6616 та 6617 посилаються на площу 0,47 га; в плані відведення земельної ділянки зазначено, що майбутня земельна ділянка до проектування належить Лісниківській сільській раді, при цьому зазначено, що сусідньою із західного боку є земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1228, що належить ОСОБА_7 ; у викопіюванні з Генерального плану села Лісники вказано земельну ділянку як таку, що належить ОСОБА_3 ; твердження про вже наявне право власності ОСОБА_3 містить і «Кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки, наданої у власність гр. ОСОБА_3 ».

Позивач вважала, що всі викладені обставини щодо внесення недостовірних відомостей до складових «Проекту землеустрою», вочевидь, свідчать про намір ввести в оману державного кадастрового реєстратора для забезпечення відповідної реєстраційної дії.

Також позивач зауважила, що проект землеустрою, на підставі якого було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073, не відповідає вимогам законодавства, так як не містить акту прийому-передачі межових знаків, а технічна документація позивача містить такий акт, погоджений з власниками сусідніх земельних ділянок.

Позивач вважала, що реєстрація відповідачем ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073 на підставі невизнання її права власності, посвідченого державним актом, та з використанням підроблених документів є такою, що суперечить ст. 203 ЦК України.

Позивач наголошувала, що цей позов спрямований на визнання за нею права власності на її земельну ділянку, яке є дійсним, проте не визнається відповідачами.

Позивач вказала, що, оскільки наслідком вчинення відповідачем ОСОБА_3 протиправних дій є формування та реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073 в межах належної їй земельної ділянки, що перешкоджає їй реалізувати власні права на таке майно, вона заявляє про необхідність відновити становище, що існувало до зазначеного правопорушення, шляхом скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту майна з реєстраційним номером 4 та в Державному земельному кадастрі щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073.

Також позивач пояснила, що, так як після реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073 між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу, що також ґрунтується на розпорядженні майном, що є об`єктом її власності, такий правочин підлягає визнанню недійсним.

З огляду на вказане позивач звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 19.02.2020 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 20.02.2020 було накладено арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:001:5073, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 19.10.2020 було витребувано у Відділу державної реєстрації Києво-Святошинської районної державної адміністрації належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Лещук А.О. було зареєстроване право власності об`єкта нерухомості з номером 4 (індексний номер рішення 328196 від 19.06.2013).

Ухвалою суду від 21.01.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання з`явився, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні наголошував на тому, що поданий позов є негаторним, тому до позовних вимог не може бути застосована позовна давність, що позивач не оспорює рішення Лісниківської сільської ради від 18.12.2012 № 152/4, оскільки на той час земля вже не належала Лісниківській сільській раді, остання не мала права розпоряджатись спірною земельною ділянкою, відповідно, таке рішення є нікчемним. У ході розгляду справи представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечував доводи представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання також з`явився, проти задоволення позову заперечував, подав заяву про застосування до вимог позивача позовну давність. Також подав відзив на позовну заяву, в якому проти вимог позивача заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, посилався на обставини, встановлені у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019 у справі № 369/9098/16-ц, залишеному без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі письмові докази, показання свідків у їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 48/51 від 23.12.1996 було передано за заявою ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану в АДРЕСА_1 .

05.04.1999 на ім`я ОСОБА_6 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 054154 на земельну ділянку площею 0,1520 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_1 .

Позивач на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2003, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-1127, придбала у ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. У вказаному договорі зазначено, що ця земельна ділянка належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 054154, виданого виконкомом Лісниківської сільської ради 05.04.1999 на підставі рішення цього ж виконкому від 23.12.1996 за № 48/51.

27.07.2003 позивачу на підставі вказаного договору купівлі-продажу було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 43215 на земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, в акті вказано, що він зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 878.

У 2016 році позивачу було виготовлено на її замовлення ТОВ «Земельне агентство України» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки 11.04.2003 № 3-1127) на території АДРЕСА_1 . Опис меж: А-Б ОСОБА_10 :01:001:1155), Б-В землі загального користування (проїзд), В-Г землі загального користування (пров. Ватутіна), Г-А землі ТОВ «СОЮЗКОМПЛЕКТ» :01:001:1228). Вказаними особами та представниками Лісниківської сільської ради підписано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання 12.04.2016.

Відповідно до архівної довідки № 06-04/393 від 05.04.2016 у документах архівного фонду «Лісниківська сільська рада» зберігається рішення виконавчого комітету від 23.12.1996 № 48/51 Лісниківської сільської ради, згідно з яким вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану в АДРЕСА_1 .

Рішенням № РВ-016 від 15.04.2016 позивачу було відмовлено державним кадастровим реєстратором у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про її земельну ділянку у зв`язку із накладкою з ділянкою :01:001:5073, площа співпадає на 99,9731%.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2020:

- 18.06.2013 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 19.06.2013, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, рішення про державну реєстрацію права власності прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 3283196 від 19.06.2013, право власності припинено 29.07.2016 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. за індексним номером 30709132 від 29.07.2016;

- станом на 30.01.20202 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. за реєстровим № 1320, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30709132 від 29.07.2016.

Рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 152/4 від 18.12.2012 було надано відповідачу ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 0,2200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району в АДРЕСА_1 .

Рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 183/3 від 05.06.2013 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:5073) у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, віднесено земельну ділянку до категорії земель - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вказано сільському голові забезпечити передачу завіреної копії цього рішення кадастровому реєстратору у 5-денний термін з дати його прийняття, вирішено право власності зареєструвати в порядку, визначеному чинним законодавством.

05.06.2013 було зареєстровано у Державному земельному кадастрі державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5073.

На запит адвоката позивача Лісниківською сільською радою листом за № 588 від 26.12.2019 було повідомлено, що 02.11.2015 при прийнятті посади Лісниківського сільського голови новообраним сільським головою ОСОБА_11 було встановлено відсутність у приміщенні Лісниківської сільської ради рішень, протоколів та журналів, що стосувались діяльності сільської ради попередніх скликань, за результатами проведення інвентаризації документів та матеріалів Лісниківської сільської ради та її виконавчого комітету тимчасовою контрольною комісією ради будь-яких документів щодо надання у власність земельних ділянок, виявлено не було, тому надати запитувані копії рішень та документів, що стосуються відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073, Лісниківська сільська рада не мала можливості.

Належних та допустимих доказів того, що Лісниківською сільською радою не було прийнято рішень про надання відповідачу дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення спірної земельної ділянки йому у власність та про передачу її йому у власність, що вони підроблені або скасовані, суду надано не було.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019 у справі № 369/9098/16-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міськрайонне управління Держгеокадастру в Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки.

У вказаних судових рішеннях судами було встановлено наступне.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1520 га в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 43215, виданим Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27.07.2003, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27.07.2003 за № 878.

Право власності позивачки виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2003, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріально контори Коцюрбою Г.Г., реєстровий номер 3-1127.

Згідно із зазначеним договором земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 054154, виданого виконкомом Лісниківської сільської ради 05.04.1999 на підставі рішення виконкому Лісниківської сільської ради від 23.12.1996 за №48/51. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №403.

Таким чином, земельна ділянка позивачки площею 0,1520 га була сформована станом на 05.04.1999, однак кадастровий номер на той час земельній ділянці не присвоювався. Як вбачається з вказаного державного акту, в ньому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом.

15.04.2016 позивачка подала до управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-016 від 15.04.2016).

Судами було встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж належної позивачці земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена в 2016 році землевпорядною організацією ТОВ «Земельне агентство України».

Однак, 15.04.2016 державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі прийнято рішення №РВ-016 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що в межах земельної ділянки, яку передбачалось зареєструвати, знаходиться частина іншої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073, площа якої співпадає із земельною ділянкою позивачки на 99,9731%.

Земельна ділянка з кадастровим номером - :01:001:5073, площею 0,20 га, належить на даний час ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320.

Рішенням ХХІ позачергової сесії сільської ради VI скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 152/4 від 18.12.2012 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 » надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 виготовлений в 2012 році землевпорядною організацією ТОВ «Українські землі-2011».

Згідно з висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації №6616 від 29.12.2012 «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_12 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» відділ містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації погодив проект землеустрою та надав висновки про можливість відведення у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

Відповідно до довідки Відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області за формою 6-зем земельна ділянка площею 0,2000 га, яка відводиться у власність ОСОБА_3 , обліковується землями запасу.

Згідно з висновком відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області №2425-03 від 31.05.2013 обмежень на використання земельної ділянки площею 0,2000 га, яка відводиться у власність ОСОБА_3 , не встановлено.

Рішенням XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 за №183/3 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:5073.

Як вбачається з вказаного кадастрового плану, на якому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом, земельна ділянка, яка передавалась у власність ОСОБА_3 , не межує із земельною ділянкою позивачки, а тому погодження межі з нею не здійснювалось.

На підставі проекту землеустрою та рішення XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 за №183/3 ОСОБА_3 оформлено право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:5073, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (індексний номер 5080155), виданим реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 19.06.2013.

У рамках згаданої цивільної справи позивачу було відмовлено, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку 19.06.2013, та був законним власником на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, укладеного між ним та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320.

Позивачка в позовній заяві зазначає, що її право на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку порушено діями відповідачів у зв`язку з тим, що внаслідок неправомірних дій та незаконного рішення Лісниківської сільської ради виникло перетинання належної їй земельної ділянки, яка вже була сформована станом на 05.04.1999, із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 , у якого право власності виникло 19.06.2013.

Судами було констатовано, що для того, щоб визначити чи має місце накладення земельних ділянок, необхідні спеціальні знання. Дана обставина може бути з`ясована експертом. Однак, в матеріалах страви відсутні висновки експертів на підтвердження чи спростування обставин, викладених у позовній заяві.

В межах наданих доказів, позивачем не надано беззаперечного доказу накладення земельної ділянки позивачки саме із земельною ділянкою відповідача, не надано доказів визначення конфігурації такого накладення із визначенням відповідних точок.

Крім цього, позивачка не довела того факту, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набували спірну земельну ділянку у власність з порушенням вимог закону, що відповідачем Лісниківською сільською радою була передана у власність ОСОБА_3 саме земельна ділянка (або її частина), яка належала позивачці на праві приватної власності та/або того, що такою передачею земельної ділянки були порушені права позивачки. Таким чином, у суду не було підстав вважати, що передача відповідачу ОСОБА_3 спірної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог закону.

Тобто, позивачка не довела, що оспорюваним рішенням та договором купівлі-продажу порушено її права. Сам той факт, що у подальшому, при виготовленні технічної документації, з метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, було виявлено накладення земельної ділянки позивачки (частково) на раніше вже зареєстровану за відповідачем земельну ділянку, не є підставою для скасування законного по суті рішення відносно відповідача.

Разом з цим, оскільки суд не вбачав підстав для визнання незаконним, протиправним рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки від 05.06.2013 за №183/3, та виходячи з презумпції дійсності правочину та презумпції законності рішення, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , є законними і відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав свідчення суду, що він працював землевпорядником. Першій власниці земельної ділянки ОСОБА_6 надавалась земельна ділянка. Свідок зазначив, що він підписував державний акт, який видавався ОСОБА_6 .. Схематичний план ОСОБА_14 і ОСОБА_15 також розробляв він, свідок у справі. З 1994 по 2007 роки свідок працював землевпорядником.

Свідок ОСОБА_6 надала свідчення суду, що ОСОБА_2 купила у неї земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 під лісом.

Свідок ОСОБА_16 надав свідчення суду, що він знає, що це ділянка ОСОБА_2 . Знаходиться земельна ділянка в кінці АДРЕСА_1 . Коли він будував свій будинок, то межі земельної ділянки свідка були встановлені.

Тобто, допитані у судовому засіданні 01.04.2021 свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 підтвердили обставини, на які посилається позивач.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції станом на дату набуття земельної ділянки позивачем у власність) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції станом на дату набуття земельної ділянки позивачем у власність) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

З огляду на багаточисленні правові висновки Верховного Суду, в тому числі на викладений у постанові від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанова ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

З огляду на ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Суд вбачає, що позивач обґрунтовує свої вимоги тими ж доказами, що і у справі № 369/9098/16-ц, за результатами розгляду якої позивачу рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019, було відмовлено у зв`язку із тим, що нею не було доведено порушення її права відповідачами.

Як вже було вказано, судами було констатовано, що для того, щоб визначити, чи має місце накладення земельних ділянок, необхідні спеціальні знання. Дана обставина може бути з`ясована експертом. Однак, в матеріалах страви відсутні висновки експертів на підтвердження чи спростування обставин, викладених у позовній заяві.

В межах наданих доказів, позивачем не надано беззаперечного доказу накладення земельної ділянки позивачки саме із земельною ділянкою відповідача, не надано доказів визначення конфігурації такого накладення із визначенням відповідних точок.

У цій справі позивач звернулась до суду, обравши інший спосіб захисту, проте на підтвердження своїх вимог надала ідентичні докази підтвердження свого права і знову не надала висновку експерта на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Позиція позивача зводиться виключно до аналізу тих самих доказів, що вже досліджувались судом в рамках цивільної справи № 369/9098/16-ц, та висування припущень, що не підкріплені висновком експерта.

Разом з тим, ідентифікуючі ознаки земельних ділянок сторін у розумінні ст. 79 ЗК України не є ідентичними: так, земельна ділянка позивача має адресу: АДРЕСА_1 . Доказів того, що це одна й та сама адреса, суду надано не було.

За таких обставин суд знову змушений констатувати, що без спеціальних знань неможливо підтвердити обставини того, що земельна ділянка відповідача дійсно накладається на земельну ділянку позивача.

Крім того, з огляду на правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, позивачем неправильно обрано спосіб захисту її права, так як з огляду на висунуті нею позовні вимоги (визнання права власності на спірну земельну ділянку та ін.) вона в дійсності прагне витребувати земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано за позивачем, на свою користь, проте уникає цього, оскільки такі вимоги вже були вирішені судом і у задоволенні її позову було відмовлено.

А отже, так як позивачем не було доведено, що відповідачами було порушено її право власності на належну їй земельну ділянку, та було неправильно обрано спосіб захисту права, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд залишає судові витрати за позивачем.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.02.2020.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене та правові висновки Верховного Суду, керуючись ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України, ст.ст. 79, 125, 126, 152, 158 ЗК України, рішення ЄСПЛ (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010), ст. ст. 4, 5, 12, 13, 23, 30, 76-82, 141, 158, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною і скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року, згідно якої накладено арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:001:5073, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Інформація про позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повне рішення суду складено 05 липня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук