Провадження № 2/760/4522/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Букіної О.М.
при секретарі-Мельник Ю.О.
за участю позивача- ОСОБА_1
треті особи- ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся з вищезазначеним позовом та просить суд постановити рішення про визнання ОСОБА_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що спірне житло належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.03.1997, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.
Зазначає, що відповідач є її невісткою, яка була зареєстрована у спірній квартирі 23.02.2016 для полегшення працевлаштування у м.Києві.
Проте, остання у спірній квартирі не проживає понад 4 роки, та місце її фактичного проживання позивачу не відомо.
Вважає, що оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі понад 4 роки, витрати по утриманню житлового приміщення не несе, а тому втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач просила задовольнити позов.
21.10.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кізюн Л.І..
Ухвалою суду від 23.10.2020, у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за зареєстрованим місцем її проживання.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ознайомившись зі змістом данного клопотання, суд вважає його необгрутованим та таким, що не підтверджує поважність неявки до суду відповідача на 10.02.2021 о 14.00 год.
Виходячи з викладеного вище, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Треті особіи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити.
Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Про причини неявки суд до відома не поставили.
Суд, вислухавши пояснення позивача та третіх осбі, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.03.1997, виданий Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації ( а.с.4-5).
У спірній квартирі в даний час зареєстровані: позивач, відповідач ОСОБА_4 та її чоловік - ОСОБА_5 , тобто син позивача, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , тобто треті особи у справі ( а.с. 10-11).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач була зареєстрована у спірній квартирі як член сім`ї власника житла, оскільки уклала шлюб з ОСОБА_5 , тобто сином позивача ( а.с. 9).
Вказані обставини не заперечувалися позивачем у справі.
У судовому засіданні позивач пояснила, що реєстрація відповідача у спірній квартирі була пов`язана з тим, що її син ОСОБА_5 мав право на отримання житла, як особа, яка перебула в зоні АТО. Проте, за спливом тривалого часу поліпшення житлових умов для сім`ї її сина не сталося. Разом з цим, стосунки з ОСОБА_4 погіршилися та звелися до припинення підтримання будь-яких зв`язків з останньою.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
Згідно ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до статей 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад рік, проте доказів того, що остання не проживає без поважних причин, суду не надано.
Як вбачається з пояснень позивача та третіх осіб, з відповідачем склалися конфліктні стосунки, у зв`язку з чим, відповідач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 проживають окремо та винаймають інше житло, місце знаходження якого позивачу не відомо.
Разом з цим, позивач пояснила, що вона не бажає, щоб відповідач мала будь-яке відношення до спірної квартири і претендувала на це житло. Крім того, позивач пояснила, що відповідач не бажає добровільно виписатися зі спірної квартири та вимагає виплати їй грошової компенсації за спірне житло.
Оцінюючи наявні у справі докази та пояснення сторін, надані у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, яка викликана конфліктними стосунками, в тому числі щодо порядку користування спірною квартирою, відповідач свого інтересу до спірної квартири не втратила, а тому обставини зазначені у акті від 20.10.2020 щодо її відсутності за місцем реєстрації, не мають правого значення, з огляду на вимоги ст.405 ЦК України.
З огляду на викладене, проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність належних та достатніх правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки встановлено, що вона не проживає в спірній квартирі з поважних причин.
За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 321,383,405 ЦК України, ст.ст. 64, 150,156 ЖК України, ст.ст.12-13, 76-81, 141, 197, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Букіна