Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року м. Житомир справа № 296/8973/20

провадження № 2/296/70/21

Корольовський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовом, відповідно до змісту якого, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.02.2021, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 27.07.2013 у розмірі 43 165,26 грн станом на 16.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2013 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказує, що оскільки відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у нього виникла заборгованість, яка станом на 16.02.2021 становить 43 165,26 грн та складається з наступного: 40 471,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 693,81 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит в порядку статті 625 ЦК України.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Судовий розгляд справи, був неодноразово відкладений за клопотаннями відповідача про відкладення розгляду справи.

05 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Зазначає, що ним було підписано виключно заяву-анкету, в якій були відсутні будь-які умови щодо надання встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача. Підписана відповідачем анкета-заява також не містить встановлення відсоткової ставки за користування кредитом та не передбачає будь-якої пені за користування коштами. Наголошує, що нарахована банком заборгованість за простроченим тілом кредита у розмірі 40 471,45 грн суперечить змісту наданої банком довідки, згідно з якою максимальній розмір кредитного ліміту, який встановлювався ОСОБА_1 , становить 32 000,00 грн, а заявлена банком забогованість не підтвердженна первинними документами.

24.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заперечує щодо доводів, викладених ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що зміст укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Вказує, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Щодо визначеного банку розміру заборгованості наголошує, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Доводи відповідача про не підписання кредитного договору вважає безпідставними, оскільки відповідного позову про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_1 до суду не подавалося, а факт надання банківських послуг та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується банківською випискою по рахунку, яка є первинним документом. Враховуючи вищевикладене, кредитний договір від 27.07.2013 є чинним, наявна заборгованість відповідачем не спростована, а заперечення щодо наявності такої заборгованості, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими.

01 липня 2021 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до змісту яких відповідач заперечує щодо доводів позивача, викладених у відповіді на відзив. Вказує, що наявними у матеріалах справи доказами не доведено, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які позивач визначає як частину кредитного договору. Зазначає, що позивачем не надано жодного первинного документу, який би підтверджував розмір заборгованості. Так, у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заявці відсутні відмітки про підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 щодо оформлення банківської картки навпроти запропонованих банком банківських карток, що унеможливлює встановлення, на яких саме умовах укладався кредитний договір. Графа "бажаний кредитний ліміт по платіжній картці" у підписаній відповідачем анкеті-заявці також порожня, а тому така анкета-заявка не може бути доказом надання ОСОБА_1 згоди на встановлення кредитного ліміту та отримання послуг із кредитування. Також вказує, що надана банком анкета-заявка не містить відмітку про дату ознайомлення та отримання відповідачем примірників Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

В судове засідання, призначене на 02 липня 2021 року , сторони не прибули.

Представник позивача подав клопотання, відповідно до змісту якого АТ КБ "ПРИВАТБАНК" позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом.

Відповідач подав заяву, відповідно до змісту якої просить провести розгляд справи у порядку письмового провадження за відсутності відповідача.

У відповідності до положень ч.3 ст.211, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.07.2013 між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідної анкети-заяви.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з довідкою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитний ліміт відповідача було змінено, а саме: 06.10.2016 встановлено кредитний ліміт у розмірі 700,00 грн; 09.02.2017 - збільшено до 2 500,00 грн; 09.02.2017 - зменшено до 1 500,00 грн; 15.06.2017 - збільшено до 24 000,00 грн; 05.09.2017 - збільшено до 28 000,00 грн; 09.01.2018 - 32 000,00 грн; 16.09.2019 - зменшено до 0,00 грн.

До кредитного договору банк додав копію витягу з "Умов та правил надання банківських послуг", а також копію наказу "Об актуализации "Условий и правил предоставления банковских услуг" СП-2013-6835774 від 05.08.2013 (мовою оригіналу).

Відповідно до виписки за договором №б/н станом на 28.09.2020, залишок на картковому рахунку ОСОБА_1 становив 56 108,60 грн.

Разом з тим, у відповідності до заяви АТ КБ "ПРИВАТБАНК про зменшення позовних вимог від 24.02.2021, станом на 16.02.2021, заборгованість ОСОБА_1 складає 43 165,26 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 16.02.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 43 165,26 грн та складається з наступного: 40 471,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 693,81 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит в порядку статті 625 ЦК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, а в контексті спірних правовідносин - АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд звертає увагу, що підписана сторонами анкета-заявка від 27.07.2013 не містить зазначення про процентну ставку. Крім того, у анкеті-заявці відсутні погоджені сторонами умови договору щодо: видачі кредитних карток та строку їх дії; надання кредитного ліміту та визначення його розміру; строку дії договору; процедури та порядку погашення заборгованості; встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, як встановлено зі змісту наданої банком довідки та виписки по банківському рахунку, кредитний ліміт відповідачу вперше було встановлено 06.10.2016, тобто після спливу тривалого часу з моменту підписання анкети-заяви. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів підписання 06.10.2016 між позивачем та відповідачем додаткових угод, якими було б передбачено встановлення ОСОБА_1 такого кредитного ліміту та згоди відповідача на отримання відповідних банківських послуг, що не були передбачені підписаною анкетою-заявою. Також слід зазначити, що з моменту підписання анкети 27.07.2013 по 06.10.2016 відсутні жодні відмості про фактичне користування кредитними коштами, що додатково свідчить на користь відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем та досягнення сторонами згоди по умовам надання кредитних коштів.

Таким чином, позивачем не надано сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту узгодження із відповідачем встановлення кредитного ліміту, зміни його розміру, що зазначений банком у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини договору є неналежними, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, у матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Суд також зазначає, що з дослідженого розрахунку заборгованості станом на 16.02.2021 вбачається, що заборгованість за поточним тілом кредиту у ОСОБА_1 відсутня.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про: видачу кредитних карток та терміну їх дії, встановлення кредитного ліміту та можливості його зміни банком в односторонньому порядку без погодження із відповідачем; сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем "Умови і Правила надання банківських послуг" не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що надані позивачем докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 27 липня 2013 року та про наявність у ОСОБА_1 як заборгованості за поточним тілом кредита, так і по відсоткам за його користування, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, досягнення сторонами всіх істотних його умов та фактичного його виконання у обсязі, зазначеному позивачем.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у: постанові від 31.10.2019 у справі №753/8552/16-ц, від 07.06.2018 у справі №755/17553/16, від 06.06.2018 у справі №364/594/17, від 24.05.2018 у справі №630/366/16-ц, від 10.05.2018 у справі №357/16301/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В силу приписів статті 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

вирішив:

У задоволенні цивільного позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001. РНОКПП/) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено: 09 липня 2021 року.

Головуючий суддя М. В. Петровська