КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/4695/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9534/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

09 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Шкапенко О.В. в інтересах АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_2 звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 19.05.2018 року приєднався до Умов та правил надання банківських послуг з метою укладання анкети - заяви №б/н згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terns, складає між н та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил, на підставі яких відповідач при укладенні Договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Також зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, в свою чергу зобов`язався, повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість станом на 29.12.2020 року становить 15849 грн. 94 коп. та складається з наступного:

- 11205,04грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 4644,90 грн. - заборгованість по відсоткам.

У зв`язку із викладеним, просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість у сумі 15849 грн. 94 коп. за кредитним договором № б/н від 19.05.2018 року та судові витрати у сумі 2102,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволеночастково.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.05.2018 року в розмірі 11 205,04 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн., а всього на загальну суму 13 475, 04 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Омельченко Є.В. в інтересах АТ«Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення в частині відмови у задоволенні стягнення відсотків прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, посилається на те, що паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, що без заперечень підписано боржником.

Також скаржник посилається на практику Верховного Суду зокрема в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 19.05.2018 року укладений кредитний договір б/н на отримання кредитної картки, шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі (3,9% в місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 5, 6, 7-17)

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у А-Банку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», копію Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», копію наказу банку щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Разом з тим суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ «Акцент - Банк» не повернуті, наявні підстави для стягнення суми заборгованості в розмірі 11205,04 грн.

Проте, зтакими висновкомсуду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 29.12.2020року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, на Витяг з Тарифів Банку користування кредитною карткою «Універсальна», а також на Паспорт поживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що підписана відповідачем 19.05.2018 року.

Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Паспорт поживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що особисто підписані відповідачем, містять інформацію щодо погодження сторонами договору розміру базової відсоткової ставки на місяць, що становить 3,9 % (46,8% річних) та подвійної відсоткової ставки у разі прострочення зобов`язання в розмірі 7,8% (93,599 % річних).

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_2 відповідно до ст. 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, тобто сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 має заборгованість по тілу кредиту в розмірі 11205,04 грн., по відсоткам на поточну заборгованість (46,8%) - 429,83 грн., прострочена заборгованість (93,599 %) - 4215,07 грн. (а.с. 5).

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано належних доказів щодо погашення заборгованості, або іншого розрахунку заборгованості який б спростував наданий позивачем розрахунок, а відтак колегія суддів вважає доведеним, що станом на 29.12.2020 року відповідач має заборгованість за простроченими відсотками 4644,90 грн.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення заборгованості по відсоткам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 процентів не відповідають обставинам справи та наданим позивачем доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 3153 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Омельченка Євгена Володимировича в інтересах Акціонерного товариства «Акцент-Банк» -задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, б. 11) 4644,90 грн.заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 19.05.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, б. 11) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді