Справа № 465/3377/21 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/1891/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представників КНП ЛОР «ЛОКПЛ» Тхір І.С., Гнатюка С.М., лікаря-психіатра Петришина В.І., прокурора Місінської М.А., заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Дзеньдзюри С.М. від 14 травня 2021 року у справі за заявою КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", заінтересована особа ОСОБА_3 , про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року заяву задоволено.

Вирішено госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для лікування в примусовому порядку.

Вирішено допустити негайне виконання судового рішення.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку.

Зазначає про безпідставність такої примусової госпіталізації, оскільки ОСОБА_1 не потребує примусового лікування та в стані самостійно проводити своє лікування, якщо буде таке потребувати.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 виписано з 20 відділення КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", що підтверджується проханням ОСОБА_1 від 09.06.2021 року, Епікризом виписним КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" від 09.06.2021 року та висновком лікарської комісії на предмет виписки з стаціонару від 09.06.2021 року №02609.

В два поспіль судові засідання, що перебували ухваленню судового рішення особа, яку було примусово госпіталізовано не з`явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що вона повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, а крім цього її інтереси у судовому засіданні захищав представник з належними повноваженнями.

Судом допитано як свідка заінтересовану особу ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтки на підтримання апеляційної скарги, представників КНП ЛОР «ЛОКПЛ», лікаря-психіатра Петришина В.І., прокурора Місінської М.А., заінтересованої особи ОСОБА_3 , яка була судом допитана, також, як свідок в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, апеляційної скарги, а також пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», та задовольняючи заяву, виходив з того, що ОСОБА_1 12.05.2021 року о 12:25 год. була доправлена у приймальне відділення КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». В приймальному відділенні КНП ЛОР ЛОКПЛ гр. ОСОБА_1 була оглянута лікарями - психіатрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які після її огляду дійшли до висновку про необхідність госпіталізації гр. ОСОБА_1 у психіатричний заклад для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю в неї важкого психічного розладу. Суд встановив, що 13 травня 2021 року ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів 20 - го відділення КНП ЛОР «ЛОКПЛ», яка дійшла виснову, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад параноїдна шизофренія з безперервним перебігом, F 20.00, що позбавляє ОСОБА_1 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан та поведінку, внаслідок чого остання виявляє реальну загрозу для себе та оточуючих. Обстеження та лікування ОСОБА_1 можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. Суд зазначив, що ОСОБА_1 відмовляється від госпіталізації. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 потребує госпіталізації у примусовому порядку у зв`язку з наявністю у неї ознак важкого психічного розладу, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити і вчиняє небезпечні дії для себе та оточуючих, та підлягає госпіталізації у примусовому порядку до психіатричного закладу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, немає.

13.05.2021 КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» подала в суд заяву, заінтересована особа: ОСОБА_3 , у якій просили ухвалити рішення за яким задовольнити заяву про госпіталізацію та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару КНП ЛОР ЛОКПЛ гр. ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви посилалися на те, що ОСОБА_1 12.05.2021 року о 12:25 год. була доправлена у приймальне відділення КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». В приймальному відділенні КНП ЛОР ЛОКПЛ гр. ОСОБА_1 була оглянута лікарями психіатрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які після її огляду дійшли до висновку про необхідність госпіталізації гр. ОСОБА_1 у психіатричний заклад для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю в неї важкого психічного розладу. 13 травня 2021 року ОСОБА_1 була оглянута лікарською комісією психіатричного відділення № 20 КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», яка дійшла висновку, що остання страждає на тяжкий психічний розлад параноїдна шизофренія з безперервним перебігом, F 20.00. Даний розлад психічної діяльності позбавляє ОСОБА_1 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан та поведінку, внаслідок чого остання виявляє реальну загрозу для себе та оточуючих.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 12.05.2021 року о 12:25 год. була доправлена у приймальне відділення КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Згідно рішення чергових лікарів-психіатрів приймального відділення КНП ЛОР ЛОКПЛ гр. ОСОБА_1 була оглянута лікарями психіатрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які після її огляду дійшли до висновку про необхідність госпіталізації гр. ОСОБА_1 у психіатричний заклад для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю в неї важкого психічного розладу (а.с. 4).

Відповідно до висновку №839/01.4.19 від 13 травня 2021р. комісії лікарів лікарів-психіатрів 20 - го відділення КНП ЛОР «ЛОКПЛ», ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад параноїдна шизофренія з безперервним перебігом, F 20.00, що позбавляє ОСОБА_1 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан та поведінку, внаслідок чого остання виявляє реальну загрозу для себе та оточуючих. Обстеження та лікування ОСОБА_1 можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. (а.с. 7)

Як, також, вбачається із матеріалів справи та підтверджено в судовому засіданні лікуючим лікарем-психіатром, заінтересованою особою ОСОБА_3 (сестрою ОСОБА_1 ), що була, також, допитана як свідок, а також підтвердив і представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , особа стосовно якої вирішувалось питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 відмовлялася від примусової госпіталізації, як в приміщенні психіатричної лікарні, в суді першої інстанції, так і на стадії розгляду справи у суді апеляційної інстанції. Більше того, як ствердили ті ж особи ОСОБА_1 з часу виявлення в неї психіатричного захворювання по даний час і у період першого перебування на стаціонарному лікуванні фактично заперечує наявність у неї психічного захворювання, необхідність будь-якого огляду з цього приводу та лікування, як амбулаторного, так і стаціонарного. При цьому представники КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», лікуючий лікар, а також заінтересована особа ОСОБА_3 , також, повідомили, що така поведінка, заперечення стосовно захворювання та необхідності лікування пов`язані фактично з характером, суттю захворювання та намагання переконати особу у необхідності лікування, наголошування на цьому створює зворотну реакцію заперечення та спротиву стосовно цього.

Згідно положень ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції і складається з Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я", Закону України "Про психіатричну допомогу" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про психіатричну допомогу").

Відповідно до чч. 1, 2 та 4 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин.

Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" установлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи, тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

- вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або

- неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно із ч.ч. 1 3 ст. 16 цього Закону, особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені ст. 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Тлумачення положень ст.ст. 14 та 16 Закону України "Про психіатричну допомогу" дає підстави для висновку про те, що психічний розлад, на який страждає особа, яка може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, повинен бути такого виду або ступеня, при якому особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

А положення ст.ст. 341, 342 ЦПК України передбачають, що під час розгляду заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу досліджується та надається відповідна оцінка висновку комісії лікарів-психіатрів про доцільність госпіталізації особи, зокрема, його обґрунтованості, у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи (психічний розлад), який дає підстави саме для примусової госпіталізації, тобто госпіталізації без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника.

Сама по собі наявність такого висновку комісії лікарів-психіатрів при відсутності інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про відповідний стан особи, не може бути достатньою підставою для ухвалення рішення про задоволення заяви представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Близькі за змістом висновки сформульовані Верховним Судом у Постанові від 26 червня 2018 року у справі № 727/10451/16-ц (провадження № 61-10484св18).

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту "е" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як "психічно хвора", якщо дотримано трьох мінімальних умов:

по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою;

по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні;

і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Такий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Як вбачається з матеріалів справи, висновок комісії лікарів-психіатрів від 13 травня 2021 року містить належне обґрунтування, у розумінні положень ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", що ОСОБА_1 страждає на психічний розлад, який може слугувати підставою для її лікування лише в стаціонарних умовах, тобто, що вона може бути примусово госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги.

Так, із наведеного вище висновку, що підтверджений у судовому засіданні представниками закладу із надання психіатричної допомоги та лікуючим лікарем вбачається, що ОСОБА_1 страждає на важкий психічний розлад, а саме: параноїдну шизофренію з безперервним перебігом. Захворювання виявлене у 2016 році. Та вона у даному випадку фактично вдруге скерована на стаціонарне лікування.

На час звернення сестри ОСОБА_1 ОСОБА_3 за медичною допомогою та перебування ОСОБА_1 в закладі з надання психіатричної допомоги, а також розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 перебувала в стані психомоторного збудження, тобто в стані загострення хвороби.

Окрім цього, як ствердила допитана як свідок ОСОБА_3 стан сестри ОСОБА_1 , яку вона відвідувала останні пів року приблизно 1 раз на місяць, а в останні місяці і щотижня, протягом останніх кількох місяців значно погіршився.

Вона перестала готувати для себе їжу; регулярно приймати їжу; схудла приблизно на 30 кг; у неї виникали стани загальмування, під час яких вона не могла рухатися (не могла їсти, зупинялася просто на вулиці на не могла зрушити з місця, тощо); не виключала газ у своїй квартирі; збирала багато речей зі смітників; мала у квартирі оголені розетки. Крім цього, на будь-які розмови стосовно необхідності лікування чи навіть спілкування з лікарями відповідала категоричною відмовою.

Такий стан загострення важкого психічного розладу ОСОБА_1 , під час якого вона адекватно не усвідомлювала оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, а також її поведінка (дії та бездіяльність) свідчили про реальну загрозу її життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю оточуючих її людей. А саме: вона не приймала їжі (втратила значно у вазі), тобто неспроможна була самостійно належним чином задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність; могла потрапити у ДТП внаслідок неконтрольованих дії на проїзній частині дороги через стани загальмованості, бездіяльності; виникла загроза спричинення шкоди як їй самій так і оточуючим її людям внаслідок використання нею оголених електричних розеток та увімкненого газового приладу у її помешканні, також, вона категорично заперечувала існування у неї захворювання, необхідність лікування і відвідування закладів із надання психіатричної допомоги та лікарів.

Вказане, на думку колегія суддів, свідчить про те, що ОСОБА_1 до примусової госпіталізації вчиняла та виявляла реальні наміри вчинити дії (бездіяльність), що створювали собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих та неспроможна була (без допомоги сестри) самостійно в повній мірі задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є підставним та таким, що підтверджений належними доказами. Відповідно судом правомірно задоволено заяву закладу.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід вважати необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заяви КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", заінтересована особа ОСОБА_3 , про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра