справа № 489/2061/21 провадження №2/489/1537/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 203 721,72 грн., з яких 63591,55 грн. сума коштів, одержаних в якості позики, 139 900,20 грн. пені та 229,97 грн. - 3% річних, а також 2037,30 грн. судового збору.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 03.02.2021 між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від позивача позику в розмірі 2285,00 дол. США, що також підтверджено розпискою від 03.02.2021. Відповідач зобов`язався повернути їх до 17.02.2021, однак не виконав свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у сумі 2285 дол. США, що по курсу НБУ дорівнювало 63980,00 грн., які останній зобов`язався повернути через 14 днів з моменту реальної передачі всієї суми, тобто до 17.02.2021 включно (а.с.17-19). Факт передачі вказаних коштів 03.02.2021 підтверджено розпискою відповідача (а.с.20).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Беручи до уваги те, що відповідач доказів належного виконання умов договору позики не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, відтак, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики від 03.02.2021, тому з нього підлягає стягненню заборгованість у розмірі 63591,55 грн. на користь позивача, що становить еквівалент наданої у позику 2285 дол. США за курсом НБУ на час подачі позову.

Крім того, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12.

Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Враховуючи наведене вище, строку прострочення виконання зобов`язання, слід здійснювати з дня, наступного після дати повернення коштів, тобто з 18.02.2021, а строк прострочення з повернення боргу складатиме з 18.02.2021 по 02.04.2021 включно (день звернення до суду) - 44 дні.

Суд погоджується з розрахунком позивача та вважає, що розмір 3% річних становить 229,97 грн. (63591,55 х 3% / 365 днів х 44 дні (кількість днів прострочки), а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно умов пункту 4.3 договору позики від 03.02.2021 у випадку порушення позичальником графіку повернення отриманих сум, зазначених у пункті 2.3 даного Договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5 (п`ять) % від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення.

Водночас, судом встановлено, що пункт 2.3 у вказаному договорі відсутній, а отже і підстав для стягнення з відповідача пені суд не вбачає. Тим більше, що розмір пені розраховано позивачем із застосуванням подвійної ставки НБУ та 5% річних одночасно, що не передбачено умовами договору позики від 03.02.2021.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення заборгованості за договором позики від 03.02.2021, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 63821,52 грн., яка складається з суми боргу та трьох процентів річних, та відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені у зв`язку з недоведеністю позивачем підстав для її нарахування.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 638,22 грн. судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики станом на 02.04.2021 у розмірі 63821,52 грн., з яких: 63591,55 грн. заборгованість за сумою позики та 229,97 грн. сума 3 % річних за прострочення виплати боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 638,22 грн. (шістсот тридцять вісім гривень 22 коп.) судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 21.07.2021.

Суддя І.В. Коваленко