Справа № 297/551/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., за участю секретаря: Адамчо К.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14 лютого 2015 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції, Закарпатської області, зроблений актовий запис за №5 (а.с. 9).

В шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Берегівської міської ради, звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, а саме доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею, позивачкою.

Позов мотивований тим, що протягом останніх років спільного подружнього життя сімейні відносини між сторонами погіршувалися поступово, що призвело до припинення шлюбних відносин у вересні 2018 року. З того часу сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер, тому його збереження суперечить їхнім інтересам.

Крім того, з часу окремого проживання подружжя, їхня донька ОСОБА_3 проживає разом із позивачкою, у квартирі бабусі позивачки, та сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої спільної доньки. Позивачка просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , оскільки позивачка вважає, що буде краще доньці проживати із мамою в інтересах її всебічного та гармонійного духовного і фізичного розвитку.

Ухвалою Берегівського районного суду від 19.04.2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого засідання на 12.05.2021 року.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року суд встановив наступний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень: заслуховування вступного слова учасників справи, в разі їх явки в судове засідання, дослідження поданих ними доказів, та письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

Зобов`язано орган опіки і піклування Берегівської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору.

Закрито підготовче засідання та призначено справу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Шалапаюк В.Л. в судове засідання не з`явилися, представником Шалапаюк В.Л. була подана заява згідно якої просив справу розглянути без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 41).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, ним була подана заява, згідно якої просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав, оскільки проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки із позивачкою не заперечує (а.с. 42).

Представник органу опіки і піклування Берегівської міської ради в судове засідання також не з`явився, нею була подана заява, згідно якої просила справу розглянути без її участі (а.с. 43).

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Судом також встановлено, що сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 4, ч.6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно висновку органу опіки та піклування Берегівської міської ради від 23.06.2021 року щодо визначення місця проживання дитини, Берегівська міська рада як орган опіки і піклування встановила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб 14.02.2015 року. В шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя у сторін не склалося. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виявилися різними людьми, в них різні погляди на сімейне життя, протягом останніх років спільного подружнього життя їхні сімейні відносини поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у вересні 2018 року, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено.

Малолітня ОСОБА_8 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання дитини задовільні. Мати - ОСОБА_6 забезпечує доньку всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання, піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток створює належні умови для проживання та виховання дитини. Громадянка ОСОБА_6 працює в салоні «Клеопатра», має постійний дохід. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує Берегівський дитячий садок № 16. Батько ОСОБА_2 проживає, працює за кордом.

Орган опіки та піклування Берегівської міської ради вважає за доцільне проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 36-37).

Враховуючи, наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності проживання малолітньої дитини з матір`ю, підстави на які посилається позивачка у своїй заяві та відсутність заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в цій частині також підлягає задоволенню та слід визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання останньої.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 112, 161 СК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Шлюб зареєстрований 14 лютого 2015 року, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції, Закарпатської області, за актовим записом № 5, між ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - розірвати.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до суду апеляційної інстанції через Берегівський районний суд.

Суддя Гал Л. Л.