Справа № 509/6274/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, у якому просить суд стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти у розмір 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США, а також судові витрати у розмірі 10 510,00 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 травня 2007 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США, та зобов`язалась повернути вказані кошти у строк, визначений сторонами. З метою підтвердження факту укладення договору позики, визначення його умов та підтвердження факту передання грошових коштів у позику, 15 травня 2007 року ОСОБА_2 складено відповідну розписку. Згідно із змісту вказаної розписки вбачається те, що відповідачка зобов`язалась повернути грошові кошти позивачу у строк до 15 травня 2009 року.

Однак, до моменту подання даної позовної заяви відповідачкою не виконано власного обов`язку щодо повернення грошових коштів, належних їй за відповідним договором позики. Відтак, позивач вимушений звернутись до суду з метою захисту порушеного права.

Позивач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу слухати без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність.

Ознайомившись з позовом, дослідивши надані суду письмові по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 15.05.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого остання отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 15.05.2009 року.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується письмовою розпискою останньої від 15.05.2007 року.

Як зазначив позивач в позові, станом на день подачі позову (09.12.2020 року) відповідачка не повернула йому суму позики відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Факт отримання коштів підтверджується змістом боргової розписки (а.с.3).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за договором позики відповідачка ОСОБА_2 суду не надала та не спростувала доказів наданих позивачем.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачки суми боргу за вищевказаним договором позики від 15 травня 2007 року є правомірною, оскільки остання в порушення умов договору суму позики позивачу не повернула.

При цьому відповідачка позов визнала.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір в сумі 10 510,00 грн. слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 76, 78, 80, 81, 89, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 15 травня 2007 року в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору в сумі 10 510,00 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: А. І. Бочаров