П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року м. Київ

справа № 360/1470/19

провадження № 22-ц/824/4094/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін»

відповідачі - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2020 року у складі судді Унятицького Д.Є., повний текст складений 19.08.2020 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 червня 2016 року між сторонами було укладено договір позики №43929 в електронній формі.

За умовами п.1.1. договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 201 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів.

Позивач зазначає, що 25 червня 2019 року відповідно до п.1.4 договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201 грн. Таким чином ТОВ «Веллфін»умови договору виконані, в той час як відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів, яка станом на 01 липня 2019 року становить 51 843,55 грн., яку і просив стягнути позивач на свою користь.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2020 року позов ТОВ «Веллфін» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором позики в розмірі 51 843,55 грн. та понесені судові витрати в сумі 1 921 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який не брав участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення, відповідач ОСОБА_1 помер.

Разом з тим, вимоги щодо залучення до участі у справі правонаступників в порядку ст. 55 ЦПК України судом не виконані, що на думку апелянта, порушує його інтереси, як спадкоємця відповідача.

Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору позики № 43929 в електронній формі відповідач отримав позику в розмірі 1201 грн., що підтверджується копіями: договору позики № 43929 від 02 червня 2016 року, договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3, правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», інформаційного листа вих. № 4039-ВП від 25 червня 2019 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с.35-43, 46-50, 14-34, 45, 13).

Згідно довідки-розрахунку заборгованість відповідача за договором позики № 43929 від 02 червня 2016 року станом на 01 липня 2019 року складає 51 843,55 грн., з яких: 1201 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 25 678,56 грн. - заборгованість за відсотками, 24 963,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.44).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Веллфін», суд першої інстанції виходив з його доведеності.

Разом з тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_1 помер, тобто під час розгляду справи (а.с. 135).

05 січня 2021 року ОСОБА_2 подав до Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було відкрито спадкову справу № 1/2021 (а.с. 136, 137).

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника.

У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається, зокрема статтею 1281 ЦК України, що не підлягають зміні нормами процесуального законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляються права вимоги (частина четверта статті 1281 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не встановивши правонаступників відповідача, так як спірні правовідносини допускають правонаступництво, але в межах статті 1282 ЦК України, на яку позивач не посилався, тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача кредитної заборгованості, який на момент ухвалення рішення помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи наявні у справі докази, а також оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, з урахуванням ч. 1 ст. 377 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2020 року у справіза позовом ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 слід скасувати, а провадження у справі закрити.

При цьому, ТОВ «Веллфін» не позбавлений права звернутися до спадкоємців боржника з вимогою про стягнення кредитної заборгованості на підставі статті 1282 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381, 389 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2020 року скасувати.

Провадження у справі № 360/1470/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» () на користь ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 881,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: