справа № 489/4138/20 провадження №2/489/441/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Плаксіна В.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна,

встановив:

У вересні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 30000,00 грн., як вартість безпідставно набутого майна та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Сторони не дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном, у зв`яжу з чим позивач зверталась до суду та рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.07.2020 частково задоволено позов ОСОБА_1 , було визначено порядок користування спірною квартирою, виділено в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,1 кв.м, а ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,4 кв. м. з балконом. В загальному користуванні залишено приміщення кухні площею 6,1 кв.м., коридору площею 5,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні (санвузлу) площею 1,0 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,3 кв.м.

Позивач не проживає у вказаній квартирі та не має можливості в ній проживати, оскільки відповідач проживає там разом з дружиною та трьома дітьми. Від пропозиції позивача продати спірну квартиру та поділити кошти відповідач категорично відмовляється, проте користується квартирою та майном, що в ній знаходиться, тобто безпідставно 1/2 часткою майна (квартири та речей в ній), що належить позивачу. Розраховуючи дохід за безпідставне користування відповідачем її майном, позивач виходила з того, що місяць оренди двокімнатної квартири в м. Миколаєві з меблями та технікою складає 6000,00 грн., тому за 10 місяців за період з жовтня 2019 року по серпень 2020 року вона не отримала дохід в 30 000,00 грн., які і просить стягнути суд.

У відзиві на позов від 26.04.2021 відповідач заперечував проти задоволення позову через його необґрунтованість. Вказав, що ніяких перепон позивача у користуванні квартирою не чинить, доступ о квартири вона завжди мала і має. ОСОБА_1 сама не бажає вирішити питання щодо володіння та користування належними їм частками квартири, хоча відповідач неодноразово пропонував їй варіанти. На його пропозицію в травні 2020 року укласти договір найму, кошти у розмірі 1500,00 грн. взяла, проте договір укласти відмовилась. Ніяких витрат з утримання належної сторонам квартири з часу відкриття спадщини позивач не несе. При цьому сама грубо порушує права відповідача як співвласника, оскільки в грудні 2020 року вселила до спірної квартири свого сина з співмешканкою, які привели до антисанітарного стану кухню та інші місця спільного користування через паління, вживання алкоголю та грязний посуд, в результаті чого відповідач з сім`єю тимчасово був змушений залишити спірну квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У повторне судове засідання призначене на 13.07.2021 сторони не з`явилися.

Від позивача надійшло клопотання від 13.07.2021 про розгляд справи без її участі, та просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач причини неявки в судове засідання не повідомив, що з огляду на наявні у справі докази не перешкоджає розгляду справи за відсутності сторін та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2019, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 260, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 успадкували після смерті ОСОБА_4 в рівних частинах квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 31,5 кв. м., на праві спільної часткової приватної власності, по Ѕ частини, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 08.10.2019, та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2019.

Згідно технічного паспорту на приватизовану кв. АДРЕСА_1 , вказана квартира, окрім інших нежитлових приміщень, складається з двох ізольованих кімнат площею 14,1 кв. м та 17,4 кв. м.

Сторони не заперечують, що в період з жовтня 2019 року по серпень 2020 року відповідач разом із сім`єю користувався квартирою АДРЕСА_1 , а позивач в ній не проживала, при цьому доказів чинення їй перешкод в цьому суду не надано.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з частиною першою статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За змістом положень статті 1214 ЦК України особа, яка безпідставно набула майно або зберегла його у себе, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. Під доходом у даному випадку розуміються гроші або матеріальні цінності, одержувані вказаною особою внаслідок якої-небудь діяльності (виробничої, комерційної, посередницької тощо). При цьому слід враховувати реально отримані або можливі доходи, починаючи з моменту, коли боржник довідався або міг довідатися, що володіє майном без достатньої правової підстави.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Враховуючи вимоги щодо меж судового розгляду, встановленні частиною першою статті 13 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_1 не позбавлена права користуватися належною їй часткою квартири та майна в ньому, а також, що позивач як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача, одержаного від безпідставно набутого майна, не надала суду жодного належного та допустимого доказу про те, що у період з жовтня 2019 року по серпень 2020 року ОСОБА_2 міг одержати будь-які матеріальні цінності від використання належної їй частки квартири та майна в ній, що передбачено статтею 1214 ЦК України, суд вважає, що доводи позивача про отримання або можливе отримання такого доходу відповідачем, ґрунтуються на припущеннях.

За такого, враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 21.07.2021 року.

Суддя І.В.Коваленко