Справа № 352/454/21
Провадження № 2/352/513/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Іващенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Позивач 03.03.2021 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належному йому на праві приватної власності будинковолодінні АДРЕСА_1 . Однак відповідач жодного дня не проживав у будинку, зареєстрований лише формально. На даний час місце його проживання чи перебування невідоме. Оскільки відповідач залишився зареєстрованим у спірному будинку, це створює певні труднощі у користуванні будинком, зокрема, позбавляє можливості отримати субсидію по оплаті комунальних послуг. Тому просив визнати відповідача таким, який втратив право на користування житлом та зняти його з реєстрації.

Позивач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві позов підтримав, просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2020 р. Право власності позивача на будинковолодіння зареєстроване за індексним номером 53351879 від 29.07.2020 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.3).

У спірному будинковолодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Підпечерівського старостинського округу Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади від 03.08.2020 р. № 475 (а.с.7).

З часу реєстрації, а саме з 2016 року відповідач не проживає у будинку позивача, місце його перебування невідоме. При цьому відповідач не знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що порушує права та інтереси позивача як власника житла, створює йому перешкоди у користуванні своїм майном.

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16.

Зазначена норма ст.391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд прийшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що реєстрація відповідача, який не є і не був членом сім`ї позивача, у житловому будинку позивача порушує його право власності, створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому будинком.

З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, що підлягає до задоволення.

В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірному житловому будинку - позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п.3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року № 1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. При цьому позивач не звертався до органів реєстрації про зняття відповідача з реєстрації, а відповідний орган не відмовляв позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації.

За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи таким, що втратив право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні.

Тому відповідач ОСОБА_2 підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили.

Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 263-265, 279, 282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло та зняття з реєстрації, задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, який втратив право на користування житловим приміщенням у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Повне судове рішення складено 01.07.2021 р.

Суддя Р.Р.Струтинський