Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4648/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА
11 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів Микитюк О.Ю., Павицької Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 279/4648/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2014 року в сумі 3105 грн. 67 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити такі вимоги, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зокрема вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки за їх недоведеністю, оскільки сторони в тексті Генеральної угоди погодили розмір відсотків та штрафу. Суд першої інстанції належним чином не дослідив даний доказ та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки процентів, пені та штрафу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило свою організаційно-правову форму на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку АТ КБ «Приватбанк» у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором, яка станом на 03 серпня 2020 року становить 15119,72 грн., і складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3105,67 грн., заборгованості по процентам в розмірі 3184,75 грн., заборгованості за пенею в розмірі 8074,30 грн., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 755,00 грн. (а.с. 5 зворот).

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнув з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 3105,67 грн. В задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафу суд відмовив.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до матеріалів справи Витяг з Умов були надані відповідачу для ознайомлення, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, і у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору щодо сплати процентів, пені та штрафу.

Разом з тим, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на положення Генеральної угоди від 21 червня 2014 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN3846 від 25 жовтня 2012 року та № ZRFWF112170809 SAMDN3846 від 25 жовтня 2012 року.

Пунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 3569,55 гривень на строк 24 місяці з 21.06.2014 року по 30.06.2016 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом 1, 5 % щомісячно на суму залишку по кредиту, що зазначено в заяві, умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1"по "25" число щомісячно боржник надає Банку грошові кошти в сумі 178, 62 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших видів витрат відповідно до Умов і Правил. Датою останнього погашення заборгованості визначено 30.06.2016 року.

Згідно п. 2.2. Генеральної угоди при порушені позичальником строків погашення заборгованості позичальник сплачує штраф у розмірі 755 грн.

Таким чином, сторонами погоджено умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати штрафу за порушення виконання зобов`язань.

Відповідно, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу. Такі вимоги відповідають положенням Генеральної угоди.

Разом з тим, при визначенні розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Банк після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду суд зробив висновок про відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, що був викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Згідно умов Генеральної угоди від 21 червня 2014 року банк надав позичальнику ОСОБА_2 строковий кредит на 24 місяці - до 30 червня 2016 року.

Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 01 липня 2016 року, банк не мав права нараховувати проценти та інші платежі за кредитним договором, отже вимоги щодо їх стягнення є необґрунтованими.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 30.06.2016 року заборгованість по відсоткам склала 1091 грн. 53 коп., що підлягає стягненню із відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за пенею в розмірі 8074,30 грн.

Генеральною угодою від 21 червня 2014 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, яка підписана сторонами, не визначено розміру та порядку нарахування та сплати пені.

АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що нарахування таких платежів визначено Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

Разом з тим, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду є обов`язковими до врахування cудом.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами були погоджені умови щодо сплати пені.

Розрахунок заборгованості також не є документом, який може підтверджувати умови кредитування.

Враховуючи викладене, рішення районного суду в частині відмови у стягненні процентів та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ «КБ «Приватбанк».

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення процентів, штрафу та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 21 червня 2014 року по процентам за користування кредитом у розмірі 1091 грн. 53 коп. та штрафу у розмірі 755,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 724,55 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 517,09 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 1241,64 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді