ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

1 липня 2021 року

м. Харків

справа № 641/10527/19

провадження № 22-ц/818/2364/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи питання про зупинення провадження при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, ухвалене 15 січня 2021 року у складі судді Глібко О.В., -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі ПрАТ) звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 11423 грн 35 коп. та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1921 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119694 від 14.07.2017, укладеного між ПрАТ та ОСОБА_2 , страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Renault Captur, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Восьмого серпня 2017 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про ДТП у формі Європротоколу від 08.08.2017 ОСОБА_1 - винна в настанні ДТП особа. Згідно з рахунком № НОМЕР_3 від 10.08.2017 вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля склала 11423 грн 35 коп. Згідно з умовами договору страхування ПрАТ сплатило ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 11423 грн. 35 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 09.08.2017 та страхового акту № UA019/L01/01 від 14.08.2017. Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ виникло право вимоги до ОСОБА_1 на відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 11423 грн. 35 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі ПАТ), однак ПАТ відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (за договором (полісом) обов`язкового страхування ЦПВ власників НТЗ страховик має право відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого річного строку на звернення до нього із заявою про його виплату).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року позов ПрАТ задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ суму страхового відшкодування в розмірі 11423 грн 35 коп. та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Суд виходив з того, що за результатами ДТП від 08.08.2017 ПрАТ виплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 11423 грн 35 коп. Відповідальність винної у ДТП особи ( ОСОБА_1 ) на час її скоєння 08.08.2017 була застрахована в ПАТ. ПрАТ направило ПАТ письмову вимогу про виплату страхового відшкодування від 05.03.2019, яку ПАТ обґрунтовано залишило без задоволення у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення такої вимоги. Оскільки у страховика винної особи - ПАТ не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі п. п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір відшкодованого ОСОБА_2 матеріального збитку належить стягнути з винної у ДТП особи, а не його страховика, тобто з ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відшкодування шкоди може покладатися на особу, відповідальність якої застрахована, у випадку, якщо у страховика не виник обов`язок здійснювати виплату страхового відшкодування через дії (бездіяльність) страхувальника, іншої особи відповідальність якої застрахована. Якщо ж підставою для відмови були дії (бездіяльність) потерпілого (його представника), іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування, то всі негативні наслідки, пов`язані з відмовою страховика у виплаті страхового відшкодування, не повинні перекладатися на особу, відповідальність якої застрахована. Апелянт виконав усі необхідні дії для безперешкодного отримання ОСОБА_2 страхового відшкодування від ПАТ, на наступний після ДТП день відвідав ПАТ, повідомив про настання страхової події, що підтверджується реєстраційним листом ПАТ № 7944 від 09.08.2017. Звернення ПрАТ до ПАТ за виплатою страхового відшкодування лише 05.03.2019 викликане бездіяльністю ПрАТ, а не винними діями ОСОБА_1 , тому обов`язок виплати страхового відшкодування на користь ПрАТ виник у страховика винної у ДТП особи ПАТ, а не в апелянта.

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ПрАТ, у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила. Послалася на те, що згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, річним строком обмежене звернення потерпілої від ДТП особи до страховика винної особи. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну у ДТП, можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійсненні страхової виплати. Зокрема, з підстави неподання заяви про страхове відшкодування протягом одного року з часу ДТП, якщо шкода завдана майну потерпілого. Тому суд правомірно задовольнив вимоги ПрАТ про стягнення з ОСОБА_1 сплаченої суми страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що наявні підстави для зупинення провадження у цивільній справі № 641/10527/19, виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів справи, 14.07.2017 ПрАТ уклало з ОСОБА_2 договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119694, за умовами якого ПрАТ застрахувало майнові інтереси ОСОБА_2 , пов`язані з експлуатацією автомобіля Renault Captur, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5-10).

Восьмого серпня 2017 року в м. Харкові сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про ДТП у формі Європротоколу від 08.08.2017 ОСОБА_1 є особою, винною в настанні ДТП (а.с. 13).

Дев`ятого серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ з заявою про настання страхового випадку (а.с. 14-16). В цей же день представник ПрАТ склав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) (а.с. 17), 10.08.2017 була складена ремонтна калькуляція № 184356 (а.с. 19-20), виконаний розрахунок страхового відшкодування, складений страховий акт та у серпні 2017 року виплачено ОСОБА_2 , 11 423 грн 35 коп. страхового відшкодування (а.с. 21-23).

Станом на 08.08.2017 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ на підставі полісу № АМ/0741460 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.03.2017 (а.с. 54).

09.08.2017 ОСОБА_1 повідомив ПАТ про настання страхового випадку 08.08.2017, що підтверджується повідомленням № 7944 (а.с. 56).

05.03.2019 ПрАТ звернулося до ПАТ з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АМ/0741460 від 03.03.2017, але листом № 09-02-07/2915 від 03.04.2019 ПАТ відмовило ПрАТ у здійсненні страхових виплат на підставі п. 37.1.4 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV). Відповідно до вказаного пункту підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тому 19.04.2019 ПрАТ звернулося з вимогою про виплату страхового відшкодування до ОСОБА_1 (а.с. 25), а згодом і з дійсним позовом (а.с. 1-3).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Згідно з чинним законодавством, що регулює правовідносини страхування та правила відшкодування майнової шкоди, страховик, який виплачує страхове відшкодування за страховим випадком, має право на компенсацію від винної особи зазнаних збитків. Правове регулювання застосування страховиком права вимоги до фактичного заподіювача шкоди залежно від виду страхування передбачає його здійснення у порядку суброгації або регресу.

Розуміння відмінностей регресу та суброгації у страхуванні є основою для правильного вирішення спору по суті, адже їх розмежування має важливе значення у розв`язанні питання щодо обчислення строку перебігу позовної давності. Так, застосування суброгації в деліктних правовідносинах значно скорочує строк позовної давності, чим і обмежуються права позивачів - страхових компаній.

Статтею 5 Закону України "Про страхування" передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу.

Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України "Про страхування" та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником.

Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.

Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації.

Статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається автоматично - на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування.

ПрАТ виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 11 423 грн 35 коп. на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119694 від 14.07.2017. Отже, його вимога до винної у ДТП особи є суброгацією. Нові правовідносини між страховиком та винною особою не виникають, ПрАТ лише замінило собою у деліктних правовідносинах потерпілу особу ОСОБА_2 .

Відповідальність ОСОБА_1 у деліктних відносинах була застрахована у ПАТ на підставі полісу № АМ/0741460 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.03.2017.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.07.2020 до розгляду була прийнята цивільна справа № 147/66/17. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що наявне різне по суті застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 3 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), і під час розгляду дійсної справи необхідно вирішити виключну правову проблему. А саме, вирішити чи втрачає потерпілий право на отримання захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову про відшкодування шкоди до винуватця дорожньо-транспортної пригоди у разі, якщо ним втрачено право на отримання відшкодування від страховика/МТСБУ винної у дорожньо-транспортній пригоді особи з підстав пропуску строків, передбачених статтею 37 Закону.

Пунктом 10 частини 1 статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку (пункт 14 частини першої статті 253 ЦПК України).

Суд уважає, що висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, чи втрачає потерпілий (у даному випадку правонаступник потерпілого ПрАТ) право на отримання захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову про відшкодування шкоди до винуватця дорожньо-транспортної пригоди (у даному випадку- до ОСОБА_1 ) у разі, якщо ним втрачено право на отримання відшкодування від страховика винної у дорожньо-транспортній пригоді особи (у даному випадку до ПАТ) з підстав пропуску строків, передбачених статтею 37 Закону, матиме значення для правильного вирішення цивільної справи № 641/10527/19. Тому провадження у цивільній справі № 641/10527/19 необхідно зупинити до закінчення перегляду справи № 147/66/17 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 252, 253, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 641/10527/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 1 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина