печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Єряшевій А.О.,

за участю: представника відповідача ІІ - Чипової О.В.,

представника відповідача IV - Калюжного С.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду у місті Києві питання щодо прийняття заяв ОСОБА_1 із процесуальних питань у цивільній справі за його позовом до Національного банку України, прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відшкодувати заподіяну майнову шкоду, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду з 27 листопада 2015 року перебуває вищевказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, прокурора міста Києва, Державної казначейської служби з наступними вимогами:

відшкодувати за рахунок Держави Україна ОСОБА_1 завдану злочинним діянням посадових осіб Національного банку України майнової шкоди у спосіб зобов`язання Державній казначейській службі України протягом трьох банківських днів з моменту набуття рішенням суду в цьому позові законної сили перерахувати на банківській рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» суму коштів на відшкодування завданої злочинним діянням НБУ та бездіяльності прокуратури міста Києва щодо розслідування даного діяння, майнової шкоди;

визнати незаконною в аспекті цивільного права постанову Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інших аналогічного характеру низки постанов Національного банку України, в зв`язку з чим просив:

в аспекті норм цивільного права визнати незаконними постанову Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інші аналогічного характеру низку постанов Національного банку України, визнати, що внаслідок дії цієї та інших аналогічних характеру постанов Національного банку України ними здійснено втручання в цивільно-правові відносини ОСОБА_1 з АТ «Ощадбанк», що визначалися договором банківського вкладу (депозиту) від 19 вересня 2014 року за № 16323908, в тому числі визнати, що такі постанови Національного банку України істотно порушили загальні правила банківського звичаєвого обороту, унаслідок чого відбулося реальне протиправне порушення зі сторони Національного банку України цивільних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 щодо вільного володіння своїм майном та розпорядження своєю власністю, що призвело до заподіяння ОСОБА_1 реальної майнової шкоди за період з 19 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року на суму 165 835,30 грн.;

визнати бездіяльність прокуратури міста Києва щодо зволікання у розслідуванні злочинного діяння у виді постанови Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інші аналогічного характеру протиправною бездіяльністю, але лише в аспекті, який не охоплюється кримінальним судочинством, тобто, що цією бездіяльністю (відмова прокуратури міста Києва виконати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року у справі № 752/21585/15-к, що набрала законної сили), ОСОБА_1 збільшено заподіяння майнової шкоди на рівень інфляційних процесів, що відбулися в Україні з 20 квітня 2015 року, тобто на коефіцієнт з 20 квітня 2015 року до моменту 20 листопада 2015 року (дати подання позову) 1,017 (в грошовому виразі - на 2819,20 грн.) від майнової шкоди на дату 20 квітня 2015 року у розмірі 165 835,30 грн.;

зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати (безспірно списати) з рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду, що заподіяна злочинними діяннями Національного банку України у виді постанови від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інші аналогічного характеру низкою постанов Національного банку України, а також із підстави бездіяльності прокуратури міста Києва щодо розслідування злочину службових осіб Національного банку України ( Гонтарєвої В.О. та можливо і інших), тобто зобов`язати Державну казначейську службу України протягом трьох банківських днів з моменту набуття рішенням суду в цьому позові законної сили перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» суму коштів у розмірі 165 835,90 грн. + 2 819,20 грн. = 168 655,10 грн. у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної на думку позивача злочином Національного банку України у період часу 19 квітня 2014 року по 20 квітня 2015 року та шкоду, заподіяну ОСОБА_1 бездіяльністю прокуратури міста Києва щодо розслідування злочинного діяння службових осіб Національного банку України ( Гонтарєвої В.О. та можливо і інших), розраховану по момент 20 листопада 2015 року.

В подальшому позивачем неодноразово подавались заяви про уточнення позовних вимог, зміну суб`єктного складу учасників, зміну предмету та підстав позову, зокрема 29 жовтня 2018 року, 03 лютого 2019 року та 02 березня 2021 року.

Так, 29 жовтня 2018 року позивачем подано заяву про підстави позову та позовні (збільшення) вимоги до відповідача АТ «Ощадбанк». Зокрема, позивач просить згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути на користь ОСОБА_1 350 000,00 грн. пені солідарно з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України.

Викладене свідчить, що подавши до суду зазначену заяву ОСОБА_1 фактично просить суд розглянути нову позовну вимогу та стягнути на його користь 350 000,00 грн. пені солідарно з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України.

Вказана вимога при поданні позовної заяви не заявлялась, норма права та обставини, на які посилається позивач при обґрунтуванні вказаної позовної вимоги, в позовній заяві відсутні.

Також, 03 лютого 2019 року позивачем подано заяву з процесуальних питань (уточнення позовних вимог), у якій останній просив стягнути з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України:

солідарно стягнути на користь ОСОБА_1 350 000,00 грн. пені з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України, з підстав невидачі з 20 жовтня 2014 року вкладу в сумі 350 000,00 грн. на першу вимогу, на виконання вимог, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»;

солідарно стягнути на користь ОСОБА_1 153 745,41 грн. інфляційних витрат та 5 264,38 грн. трьох відсотків річних з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України, з підстав невидачі з 20 жовтня 2014 року вкладу в сумі 350 000,00 грн. на першу вимогу, виходячи з індексу інфляції з 20 жовтня 2014 року заданими Держкомстату та ст. 625 ЦК України;

зобов`язати Державну казначейську службу України безспірно списати з рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_1 9 999,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, з підстав відмови прокуратури міста Києва розслідувати факт блокування з 20 жовтня 2014 року коштів по вкладу ОСОБА_1 в сумі 350 000,00 грн.;

солідарно стягнути на користь ОСОБА_1 350 000,00 грн. пені з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України, з підстав невидачі з 20 жовтня 2014 року вкладу в сумі 350 000,00 грн. на першу вимогу, виходячи з індексу інфляції з 20 жовтня 2014 року за даними Держкомстату та ст. 625 ЦК України;

Викладене свідчить, що подавши до суду зазначену заяву ОСОБА_1 фактично просить суд розглянути нові позовні вимоги.

Вказані вимоги до АТ «Ощадбанк» при поданні позовної заяви не заявлялись, норма права та обставини, на які посилається ОСОБА_1 при обґрунтуванні вказаних позовних вимог, в позовній заяві відсутні.

02 березня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, зміну суб`єктного складу учасників, зміну предмету та підстав позову в новій редакції. Позивачем викладено позовну заяву в іншій редакції з іншим предметом та підставами позову, а саме: відповідачами визначено Національний банк України та акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», як визначено позивачем позовна заява:

в сфері захисту прав споживачів фінансових послуг;

про стягнення грошового зобов`язання в частині інфляційних витрат та трьох відсотків річних, яких завдано в наслідок невидачі депозитного вкладу на першу вимогу;

про відшкодування моральної шкоди, заподіяної з підстави невидачі депозитного вкладу на першу вимогу, а також по причині неможливості обґрунтувати чому;

про стягнення пені з підстави невидачі депозитного вкладу на першу вимогу.

Позивач в поданій заяві, просить стягнути з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України:

за невидачу на першу вимогу, яка мала настати 20 жовтня 2014 року, усієї суми вкладу у розмірі 350 000,00 грн., який ОСОБА_1 на підставі договору банківського вкладу від 19 вересня 2014 року за № 16323908 розмістив в АТ «Ощадбанк», чому перешкоджала завідома незаконна на думку позивача постанова Правління Національного банку України № 540 від 29 серпня 2014 року, а тому він просить:

стягнути з АТ «Ощадбанк» в користь ОСОБА_1 грошове зобов`язання у виді інфляційних витрат та 3% річних, а саме в грошовому виразі 153 745,41 грн. інфляційних витрат та 5 264,38 грн. три проценти річних;

стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 пеню 3% вартості послуги за кожний день прострочення, яка в грошовому виразі становить 2 226 000,00 грн.;

солідарно з АТ «Ощадбанк» та Національного банку України на користь ОСОБА_1 відшкодувати моральну шкоду, ціна якої в грошовому еквіваленті 9 999,00 грн.

Вказані вимоги до АТ «Ощадбанк» також при поданні позовної заяви не заявлялась, норма права та обставини, на які посилається ОСОБА_1 при обґрунтуванні вказаних позовних вимог, в позовній заяві відсутні, що фактично є новою позовною заявою.

Отже, врахувавши подані АТ «Ощадбанк» заперечення щодо заяв ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, зміни суб`єктного складу учасників, зміни предмету та підстав позову, зокрема від 29 жовтня 2018 року, 03 лютого 2019 року та 02 березня 2021 року, вислухавши думку присутніх в підготовчому засіданні представників відповідачів, суд приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Станом на 21 квітня 2021 року перехід до судового розгляду даної справи по суті не здійснювався.

Виходячи з загальних положень ЦПК України підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Верховний Суд у своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 відзначив, що під підставами позову, які згідно із ст. 49 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано також Верховним Судом у рішенні від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17.

Як вбачається з матеріалів справи, первісними позовними вимогами ОСОБА_1 , є:

відшкодування за рахунок Держави Україна ОСОБА_1 завданої злочинним діянням посадових осіб Національного банку України майнової шкоди у спосіб зобов`язання Державній казначейській службі України протягом трьох банківських днів з моменту набуття рішенням суду в цьому позові законної сили перерахувати на банківській рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» суму коштів на відшкодування завданої злочинним діянням НБУ та бездіяльності прокуратури міста Києва щодо розслідування даного діяння, майнової шкоди;

визнання незаконною в аспекті цивільного права постанову Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інших аналогічного характеру низки постанов Національного банку України, в зв`язку з чим просив:

в аспекті норм цивільного права визнання незаконними постанови Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інші аналогічного характеру низку постанов Національного банку України, визнати, що внаслідок дії цієї та інших аналогічних характеру постанов Національного банку України ними здійснено втручання в цивільно-правові відносини ОСОБА_1 з АТ «Ощадбанк», що визначалися договором банківського вкладу (депозиту) від 19 вересня 2014 року за № 16323908, в тому числі визнати, що такі постанови Національного банку України істотно порушили загальні правила банківського звичаєвого обороту, унаслідок чого відбулося реальне протиправне порушення зі сторони Національного банку України цивільних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 щодо вільного володіння своїм майном та розпорядження своєю власністю, що призвело до заподіяння ОСОБА_1 реальної майнової шкоди за період з 19 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року на суму 165 835,30 грн.;

визнання бездіяльність прокуратури міста Києва щодо зволікання у розслідуванні злочинного діяння у виді постанови Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інші аналогічного характеру протиправною бездіяльністю, але лише в аспекті, який не охоплюється кримінальним судочинством, тобто, що цією бездіяльністю (відмова прокуратури міста Києва виконати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року у справі № 752/21585/15-к, що набрала законної сили), ОСОБА_1 збільшено заподіяння майнової шкоди на рівень інфляційних процесів, що відбулися в Україні з 20 квітня 2015 року, тобто на коефіцієнт з 20 квітня 2015 року до моменту 20 листопада 2015 року (дати подання позову) 1,017 (в грошовому виразі - на 2819,20 грн.) від майнової шкоди на дату 20 квітня 2015 року у розмірі 165 835,30 грн.;

зобов`язання Державну казначейську службу України відшкодувати (безспірно списати) з рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду, що заподіяна злочинними діяннями Національного банку України у виді постанови від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», рівно як і інші аналогічного характеру низкою постанов Національного банку України, а також із підстави бездіяльності прокуратури міста Києва щодо розслідування злочину службових осіб Національного банку України ( Гонтарєвої В.О. та можливо і інших), тобто зобов`язати Державну казначейську службу України протягом трьох банківських днів з моменту набуття рішенням суду в цьому позові законної сили перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» суму коштів у розмірі 165 835,90 грн. + 2 819,20 грн. = 168 655,10 грн. у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної на думку позивача злочином Національного банку України у період часу 19 квітня 2014 року по 20 квітня 2015 року та шкоду, заподіяну ОСОБА_1 бездіяльністю прокуратури міста Києва щодо розслідування злочинного діяння службових осіб Національного банку України ( Гонтарєвої В.О. та можливо і інших), розраховану по момент 20 листопада 2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року закрито провадження в частині вимог ОСОБА_1 до Національного банку України, про визнання незаконною постанови Правління від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України».

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заяви позивача про уточнення позовних вимог, зміни суб`єктного складу учасників, зміни предмету та підстав позову, зокрема від 29 жовтня 2018 року, 03 лютого 2019 року та 02 березня 2021 року не відповідає вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки позивач змінює не тільки предмет, але й підстави позову, а тому їх слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Поряд із зазначеним, подані заяви мають відповідати загальним вимогам до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, що передбачає ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог ч.ч. 1 або 2 цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Так, при поданні зазначених заяв позивачем порушено вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України щодо подачі доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Таким чином, суд вважає, що заяви, подані 29 жовтня 2018 року, 03 лютого 2019 року та 02 березня 2021 року ОСОБА_1 підлягають поверненню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 49, 183, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяви, подані 29 жовтня 2018 року, 03 лютого 2019 року та 02 березня 2021 року ОСОБА_1 - повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 23 квітня 2021 року.

Суддя В. А. Писанець