КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8303/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та просив суд зменшити розмір аліментів на утримання сина із 27 000,00 грн. до 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_1 25 квітня 2019 року між ними було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого позивач, як батько ОСОБА_4 , зобов`язався щомісячно сплачувати відповідачу, як матері дитини, кошти в сумі 27 000 грн., що є еквівалентом 1 000 доларів США до досягнення дитиною повноліття.

Вказував, що відповідно до п. 4.3 договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Так, позивачем на виконання зазначеної умови договору відповідачу було направлено лист про внесення змін до договору в частині зменшення суми аліментів, однак, відповідач відмовилась забирати вказаний лист із пошти, оскільки, лист було повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання. За умовами договору всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку.

У позові ОСОБА_3 вказував, що у нього виникла необхідність у зменшенні розміру суми аліментів на утримання ОСОБА_4 , оскільки в нього змінився сімейний стан. Так, 11 липня 2020 року ним було укладено шлюб із ОСОБА_5 , яка не працює. Вони разом із останньою виховують їх сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має незадовільний стан здоров`я та затримку психомовленнєвого розвитку.

Зазначав, що із 20 жовтня 2020 року він працює на посаді адміністратора систем в ТОВ «Арсенал Аудіо ЛЛС» з посадовим окладом 5 000 грн. Крім того, у позивача погіршився стан здоров`я, що потребує лікування та значних матеріальних витрат.

Наголошував, що на даний час він немає можливості кожного місяця сплачувати кошти в сумі 27 000 грн., оскільки заощадження за попередні роки закінчились, заробітна плата є невисокою, він має незадовільний стан здоров`я, який потребує лікування та значних матеріальних витрат, а також те, що на його утриманні перебуває дружина та син, а тому позивач, посилаючись на підстави, передбачені ст. 192 СК України, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_4 та вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Панчук Ю.В. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні жодним чином не надано оцінки укладеному між сторонами договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, оскільки, укладаючи та підписуючи договір про утримання сина ОСОБА_7 , позивач - ОСОБА_3 враховував що він офіційно не зареєстрований як підприємець та не був офіційно працевлаштований при цьому керувався тим, що його майна, заощаджень та заробітку отримуваного від діяльності в сфері ІТ без реєстрації достатньо, щоб до повноліття дитини утримувати її, сплачуючи погоджену сторонами суму 27000 грн.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем надано підтвердження тільки отримання заробітної плати на посаді «адміністратор системи», та жодної інформації про інші джерела доходу або підтверджень їх відсутності не надавалось.

Представник апелянта ОСОБА_2 зазначає, що працевлаштування позивача на низькооплачувану роботу за місяць до подання позову є лише способом ухилення від виконання раніше взятих на себе зобов`язань при відсутності будь яких реальних змін у матеріальному становищі позивача та вважає такі дії ОСОБА_3 направленими на умисне зменшення розміру аліментів, погодженого договором між батьками. Наголошує, що у власності позивача є два об`єкти нерухомого майна, один з яких квартира в елітному житловому комплексі, що показує його майновий статус. Крім того, розрахунок вартості житлово-комунальних послуг в такому ЖК складає в середньому 5 000-8 000 грн. щомісяця, тому можна дійти висновку, що посадовий оклад ОСОБА_3 за місяць на ТОВ «Арселнал аудіо ЛЛС» не компенсує навіть розмір комунальних платежів, що також свідчить про приховування позивачем своїх реальних доходів.

Не погоджується апелянт й з доводом ОСОБА_3 про зміну сімейного стану, оскільки на момент укладення сторонами договору між батьками про утримання спільної дитини, його сину ОСОБА_8 було вже 2 роки, а отже й ніяких фактичних змін у сімейному стані після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 не відбулось, та наявність у батька й інших дітей, необхідність у лікуванні та догляді за ними не має впливати на виховання сина чи погіршувати його матеріальне становище.

Вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні судом не проаналізовано та не надано жодної оцінки, що відповідачкою витрачаються значні кошти на лікування сина ОСОБА_9 , не надано оцінки щодо стану його здоров`я, а також інтересів, натомість враховано, що інший син позивача ОСОБА_10 потребує лікування.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Задерей Т.В. згідно до якого остання не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим виходячи із наступного.

Позивач наголошує на тому, що змінився його сімейний статус та погіршився стан здоров`я, а також досить вагомою обставиною є стан здоров`я його сина ОСОБА_6 , а судом першої інстанції законно та обґрунтовано враховано інтереси малолітньої дитини ОСОБА_6 . Враховуючи, що він не має можливості кожного місяця сплачувати 27 000 грн., оскільки заощадження за попередні роки закінчились, заробітна плата становить 2142,86 грн., карантинні обмеження, а також те, що нинішня дружина не працює, а на утриманні позивача перебуває ще одна малолітня дитина, яка потребує постійних обстежень та лікування, погіршення стану здоров`я самого позивача, ОСОБА_3 вважає, що наявні всі підстави для зменшення розміру суми аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , від утримання якого він не відмовлявся, а лише просив суд зменшити відповідну суму.

Вважає посилання апелянта на наявність у ОСОБА_3 нерухомого майна жодним чином не підтверджує його матеріальний стан та не є документом про доходи особи, а сімейний стан позивача змінився після одруження з ОСОБА_5 у липні 2020 року, вже після укладення договору між батьками про утримання ОСОБА_4 у квітні 2019 році. Вказує, що виплачував встановлений договором розмір аліментів із заощаджень, які на даний час вже закінчились.

Представник позивача вказує на те, що квартира в «елітному ЖК» жодним чином не підтверджує матеріального становища ОСОБА_3 та його спроможності забезпечувати належний рівень життя своєї сім'ї. Крім того, ним надано суду докази наявності заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а вказана квартира належить обом сторонам по Ѕ частині.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції надано належної оцінки всім суттєвим обставинам справи, враховано надані сторонами докази, у відзиві представник ОСОБА_3 - адвокат Задерей Т.В. просить апеляційний суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_1 , та її представники ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, оскільки суд першої інстанції задовольняючи позовні вимог ОСОБА_3 в судовому рішення не навів достатні та обґрунтовані докази, які б підтверджували суттєві зміни матеріального та сімейного становища позивача, а лише обмежився посиланням на узагальнюючу вразу - «рядом медичних документів» та «ряд медичних документів» без зазначення яких саме та без відповідного обґрунтування вказаних доказів та без надання їм оцінки в сукупності із іншими доказами у справі, які спростовують вказані доводи позивача. Зокрема на їх думку позивач як і раніше отримує доходи від здійснення своєї діяльності в сфері ІТ, без відповідної реєстрації ФОП, продовжує відпочивати за кордоном, що свідчить про наявність в нього відповідних доходів, які дозволяють виконувати взяті на себе зобов`язання за договором про утримання дитини.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 , адвокат Задерей Т.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначила, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в повному обсязі дослідив та оцінив надані сторонами докази та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги на її думку не спростовують доказів поданих позивачем зокрема в частині зміни сімейного стану, наявності на у тримання нової дружини, яка не працює, та погіршення стану здоров`я позивача, а також врахував стан здоров`я сина ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_11 представника позивача ОСОБА_12 , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та зменшуючи розмір аліментів, визначених нотаріально посвідченим договором щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого позивач, як батько ОСОБА_4 , зобов`язався щомісячно сплачувати відповідачу, як матері дитини, кошти в сумі 27 000 грн. та встановлюючи новий розмір аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивував своє рішення тим, що сімейний та матеріальний стан позивача у справі ОСОБА_3 з часу укладення договору про утримання дитини 25 квітня 2019 року і до часу подачі позову 24 листопада 2020 року змінились, він має незадовільний стан здоров`я, а відповідачем зазначені доводи позивача не спростовані, як і не підтверджено необхідність надання батьком аліментів на утримання сина в обумовленому в договорі розмірі, а тому з цих підстав визнав позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що вказаним вимогам процесуального законодавства рішення місцевого суду не відповідає.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що із 26 вересня 2014 року ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, та в період шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_9 .

25 квітня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого позивач, як батько ОСОБА_4 , зобов`язався щомісячно сплачувати відповідачу, як матері дитини кошти в сумі 27000,00 грн., що є еквівалентом 1000,00 доларів США до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-16 т.1).

Відповідно до п. 4.3 договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року у справі № 752/8848/19 (а.с.10-12 т.1).

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що син сторін - ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю - відповідачем у справі.

Крім того, судом встановлено, що позивач є також батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.21 т.1).

11 липня 2020 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_13 , 2016 року народження.

Відповідно до довідки ТОВ «Арсенал Аудіо ЛЛС», вбачається, що з 20 жовтня 2020 року позивач працює в товаристві на посаді адміністратора систем, та за період із 20 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року отримав дохід в сумі 12142,86 грн (а.с.23 т.1) .

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан та погіршився стан його здоров`я та здоров`я його сина ОСОБА_14 .

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд, даючи оцінку доводами апеляційної скарги щодо безпідставності доказів позивача та не доведеності ним своїх позовних вимог, а також необґрунтованості рішення суду першої інстанції вважає вказані доводи апеляційної скарги такими, що є обґрунтованими.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовну заяву ОСОБА_3 та зменшуючи розмір аліментів, визначених сторонами нотаріально посвідченим договором послався в рішення на те, що по « стороною позивача було надано ряд медичних документів, які свідчать про наявність у позивача, зокрема, хронічних захворювань, які потребують лікування, на що у відповідності до призначеного лікарями лікування, позивачем витрачаються кошти. Крім того, позивачем надано суду ряд документів, які свідчать про наявність у сина позивача ОСОБА_8 затримки психомовленнєвого розвитку, що потребує лікування».

Разом із тим, які конкретно докази підтверджуються наявність у позивача хронічних захворювань та чим підтверджується необхідність несення позивачем значних витрат на лікування суд не зазначив.

Сам же позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що вказані захворювання у нього виникли вже після укладення договору про визначення розміру аліментів та він не був обізнаний про ці обставини і вони могли вплинути на його волевиявлення при укладенні вище вказаного договору. Не надано позивачем до суду і доказів, що вказане захворювання є таким, що потребує значних коштів на лікування, а посилання позивача на сплату 3738,60 грн, вартості обстеження (а.с.27 т.1) та разове придбання ліків на суму 4413,20 грн (а.с.27 т.1) не є підтвердження цих обставин.

Не може бути підставою для зменшення розміру аліментів і зміна позивачем сімейного стану й стан здоров`я сина ОСОБА_8 , оскільки зазначена дитина була наявна у позивача і станом на час укладення договору про визначення розміру аліментів та позивачем, як стороною договору, повинні були бути враховані вказані обставини. Сам по собі факт укладення позивачем шлюбу із ОСОБА_5 також не є обставиною, яка свідчить про таку зміну його майнового стану, що унеможливлює виконувати взяті на себе добровільно обов`язки по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_7 .

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів щодо зміни його матеріального стану, навпаки ним надано довідку ТОВ «Арсенал Аудіо ЛЛС», яка свідчить про отримання ним ще додаткового доходу, крім тих доходів, які ним враховувалися при укладення договору щодо утримання дитини та визнання ним із відповідачкою розміру на утримання дитини, а сама по собі зміна сімейного стану позивача не може бути підставою для зміни розміру аліментів, визначеного договором.

З урахуванням викладеного, Київський апеляційний суд дійшов висновку, що розмір аліментів, який добровільно визначений сторонами у договорі від 25 квітня 2019 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що у позивача змінився сімейний стан, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_7 та суперечитиме його інтересам, а тому зазначені доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

До аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, ст. 181, 192 СК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови викладено 01 липня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв