ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Харків

справа № 646/1757/21

провадження № 22-ц/818/3892/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

сторони справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова, постановлену 18 березня 2021 року у складі судді Сіренко Ю.Ю.,

УСТАНОВИВ:

16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі вказаної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтуваннях заявлених вимог заявник послалася на те, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із заявником та перебуває на її утриманні. ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.03.2021 відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу та роз`яснено їй право звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 163 ЦПК України, заявником не надана довідка про проживання разом з заявником неповнолітньої дитини, на утримання якої заявлено вимогу, оскільки з вимогою про стягнення аліментів відповідно до норм Сімейного Кодексу України має право той з батьків разом з яким проживає дитина.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у поданій до суду заяві міститься дві довідки: про реєстрацію місця проживання її та окремо довідка про реєстрацію місця проживання неповнолітнього сина за однією адресою: АДРЕСА_1 , отже мати і син проживають за однією адресою. Вважає, що суд припустився надмірного формалізму при винесенні ухвали.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник звернулася до суду із заявою, у якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі вказаної заяви та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 1-3).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.06.2011 батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 8).

Вимоги, за яких може бути видано судовий наказ, визначені в частині першій ст. 161 ЦПК України, відповідно до якої судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункти 4 і 5).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до заяви ОСОБА_1 не додано доказів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме, що неповнолітня дитина проживає разом з нею, з таких підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 161 ЦПК України, визначає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року

№ 1382-IV( надалі Закон № 1382-IV). Цим законом введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою.

Згідно ст. 3 Закону № 1382-IV місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону). Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов`язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування (ст. 8 Закону № 1382-IV).

Таким чином, постійним місцем проживання є місце реєстрації (прописки) особи.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради від 16.09.2019 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради від 16.09.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Тобто з доданих до заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу документів, вбачається, що заявником надано дві вищезазначених довідки про реєстрацію місця проживання, якими підтверджується, що заявник та її неповнолітній син, зареєстровані за однією адресою, отже проживають разом.

Таким чином доводи апелянта знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду від 18.03.2021 скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова, постановлену 18 березня 2021 року скасувати.

Справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 червня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина