РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Одеса Справа № 522/16880/20

Провадження № 2/522/938/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до державного реєстратора реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни, ОСОБА_1 про скасування реєстраційного запису та припинення права власності,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2020 року до суду надійшла позовна заява Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до державного реєстратора реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни про скасування реєстраційного запису, відповідно до якої просить суд скасувати реєстраційний запис від 28.04.2016 року №14385881 внесений державним реєстратором реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Іриною Сергіївною про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт нерухомості, квартири, загальної площі 583,7 кі.м. (житлова площа 211,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (1/2 частина), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 264,3 кв.м. (житлова 51,7 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008 року, посвідченого ПНОМНО Задорожнюк В.К., р.№2042. Право власності зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.03.2008 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14858717.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року, посвідченого ПНОМНО Задорожнюк В.К., р№ 3059, КС «ПФС» набула права власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ( на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.03.2017 року адресу квартири змінено на АДРЕСА_2 , загальною площею 125,6 к.м. (житлова площа 87, 1 кв.м.). Право власності зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.05.2008 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22784483.

28.04.2016 року державний реєстратор Колесніченко Ірина Сергіївна на підставі технічного паспорту, серії та номер: б/н, виданий 05.04.2016 року, видавник ФОП ОСОБА_3 , висновку щодо технічної можливості об`єднання, серія та номер: б/н, виданий 05.04.2016 року , видавник ФОП ОСОБА_3 , прийняла рішення 14385881 про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальної площі 583,7 кв.м. (житлова площа 211, 7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (1/2 частина) та ОСОБА_4 (1/2 частина), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, а 29.04.2016 року державний реєстратор Іскров О.В. відкрив новий розділ щодо реєстрації об`єкта нерухомості.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №17-4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 року встановлено, що кв. АДРЕСА_4 , підвальне приміщення площею 35 кв.м. та нежитлове приміщення площею 62, 7 кв.м., розташовані по АДРЕСА_5 до об`єднання були різними самостійними об`єктами нерухомості та знаходились в одному будинку на різних поверхах та мали окремі входи; приміщення квартир №1, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , підвальне приміщення площею 35 кв.м. та нежитлове приміщення площею 62,7 кв.м., розташовані по АДРЕСА_5 , є складовими частинами об`єкту, нерухомого майна квартири АДРЕСА_6 , яка була створена шляхом об`єднання відповідно до «висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та підвальні приміщення від 05.04.2016 року.

Позивач дану реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2016 року вважає незаконною, оскільки реєстрацію здійснено на площу неіснуючих приміщень квартири АДРЕСА_6 , які належать на праві приватної власності позивачу, зокрема, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 264,3 кв.м. (житлова площа 51,7 кв.м.), та квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 125,6 кв.м. (житлова площа 87,1 кв.м.).

Ухвалою суду від 30.09.2020 року позовну заяву КС «Промислово-фінансова спілка» залишено без руху.

06.10.2020 р. на виконання ухвали суду від 30.09.2020 року представник позивача надав суду заяву про усунення недоліків.

З 05.10.2020 року по 23.10.2020 року суддя Кузнецова В.В. знаходилась на лікарняному.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 01 грудня 2020 року.

01.12.2020 року сторони не з`явилися у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладене на 27.01.2021 року.

27.01.2021 року представник позивача надав суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої остаточно просить скасувати реєстраційний запис від 28.04.2016 року №14385881 внесений державним реєстратором реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Іриною Сергіївною про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт нерухомості, квартири, загальної площі 583,7 кі.м. (житлова площа 211,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (1/2 частина), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, та припинити право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості: квартири, загальної площі 583,7 кв.м. (житлова площа 211,7 кв.м.) яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.01.2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_1 та підготовче судове засідання відкладене на 03.03.2021 року.

03.03.2021 року представник відповідача ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкладення підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладене на 15.03.2021 року.

15.03.2021 року у зв`язку з неявкою державного реєстратора реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни підготовче судове засіданні відкладене на 13.05.2021 року.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до державного реєстратора реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни, ОСОБА_1 про скасування реєстраційного запису та припинення права власності, та призначено до судового розгляду по суті на 17 червня 2021 року.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що двохкімнатна квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 264,3 кв.м. (житлова 51,7 кв.м.) належить КС «ПФС» на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008 року, посвідченого ПНОМНО Задорожнюк В.К., р.№2042. Право власності зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.03.2008 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14858717.

Також, позивач є власником п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_3 (на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.03.2017 року адресу квартири змінено на АДРЕСА_2 , загальною площею 125,6 к.м. (житлова площа 87, 1 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року, посвідченого ПНОМНО Задорожнюк В.К., р№ 3059. Право власності зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.05.2008 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22784483.

05.04.2016 року ФОП ОСОБА_3 зробив висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та підвальні приміщення, відповідно до якого у фактичному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знаходиться: І - підвал 17,4 кв.м., II - підвал 17,6 кв.м., 1-1 житлове 44,6 кв.м., 1-2 вб.шафа 1,0 кв.м., 1-3 коридор 3,3 кв.м., 1-4 санвузол 1,7 кв.м., 1-5 кухня 12,1 кв.м., 1-6 коридор 17,6 кв.м., 1-7 коридор 7,1 кв.м., 1-8 житлова 28,8 кв.м., 1-9 кухня 12,7 кв.м., 1-10 житлова 11,3 кв.м., 1-11 санвузол 4,5 кв.м., III - сходи 19,3 кв.м., 1-12 житлова 29,3 кв.м., 1-13 житлова 22,4 кв.м., 1-14 санвузол 3,1 кв.м., 1-15 кухня 11,8 кв.м., 1-16 підсобне 2,8 кв.м., 1-17 коридор 5,0 кв.м., 1-18 коридор 6,2 кв.м., 1-19 підсобне 11,8 кв.м., 1-20 коридор 7,6 кв.м., 1-21 санвузол 5,9 кв.м., 1-22 житлове 25,5 кв.м., 1-23 житлова 16,9 кв.м., 1-24 коридор 4,5 кв.м., 1-25 житлова 19,1 кв.м., 1-26 коридор 1,6 кв.м., 1-27 підсобне 1,0 кв.м., 1-28 кухня 16,5 кв.м., 1-29 житлова 13,8 кв.м., 1-30 коридор 6,7 кв.м., 1-31 коридор 11,8 кв.м., 1-32 підсобне 142,1 кв.м., IV - сходи 19,3 кв.м., загальною площею 583,7 кв.м., житловою площею 211,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що складає одиницю.

28.04.2017 року державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко Ірина Сергіївна, на підставі технічного паспорту, серії та номер: б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_3 ; висновку щодо технічної можливості об`єднання, серія та номер: б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_3 , прийняла рішення 14385881 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29478120 від 29.04.2016 р. про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальної площі 583,7 кв.м. (житлова площа 211,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (1/2 частина) та ОСОБА_6 (1/2 частина). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджено Інформаційною довідкою № 58467930 від 29.04.2016 року.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №17-4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 року по матеріалам кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0003602 від 03.10.2017 року встановлено, що що кв. 1, кв. 2, кв. АДРЕСА_3 , підвальне приміщення площею 35 кв.м. та нежитлове приміщення площею 62, 7 кв.м., розташовані по АДРЕСА_5 до об`єднання були різними самостійними об`єктами нерухомості та знаходились в одному будинку на різних поверхах та мали окремі входи; приміщення квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , підвальне приміщення площею 35 кв.м. та нежитлове приміщення площею 62,7 кв.м., розташовані по АДРЕСА_5 , є складовими частинами об`єкту, нерухомого майна квартири АДРЕСА_6 , яка була створена шляхом об`єднання відповідно до «висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та підвальні приміщення від 05.04.2016 року.

06.07.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий номер 8, ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 583,7 кв.м. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі речових прав 06.07.2016 року.

12.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий номер 72, ОСОБА_4 продала ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 583,7 кв.м. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі речових прав 20.10.2016 року.

02.02.2017 року між ОСОБА_4 (продавець, власник 1/2 частки), ОСОБА_7 (продавець, власник 1/2 частки) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , яка в цілому складається з загальної площі 583,7 кв.м., житлової - 211,7 кв.м.

Вказану реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2016 року позивач вважає незаконною, оскільки у реєстратора не було підстав реєструвати право власності на квартиру з неіснуючою площею у 583,7 кв.м. на підставі лише висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_3 , який не може вважатися і не є документом, на підставі якого можливі будь-які зміни або відкриття нових розділів в реєстрі речових прав.

Так, позивач обґрунтовує свої вимоги, висновком судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003602 від 03.10.2017 року.

Разом з тим, процесуальним законом, а саме ст. 102 ЦПК України, встановлено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Надана позивачем копія висновку експерта не є такою, що була замовлена позивачем. Більш того, не є такою, що була призначена судом.

Таким чином, вказаний доказ не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України.

Слід зазначити, що в межах кримінального провадження, юридичні факти що мають значення для розгляду цивільної справи, можуть бути встановлені виключно під час ухвалення вироку або ухвали про закриття кримінального провадження. Процесуальним законом не передбачена можливість «експорту» доказів зі справ іншого виду судочинства, в той час як подання яких має самостійний порядок та процедуру в межах цивільного судочинства. Кваліфікування висновку експерта виготовленого в межах іншої справи та не у відповідності до вимог ЦПК України, як письмового доказу, є порушенням в тому числі і принципу правової визначеності у даних правовідносинах, оскільки учасник справи має правове очікування на належне реагування суду на подання недопустимого доказу, тобто на застосування ч. 1 ст. 78 ЦГІК У країни.

На підставі викладеного суд погоджується з позицією відповідача, та визнає вказаний документ неналежним доказом по даній цивільній справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права від порушень і протиправних посягань особи, яка припустилася правопорушення у спірних правовідносинах, із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача (пункт 74 постанови).

Крім того, суд встановлює, що позивач не зазначив, яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для його скасування.

Позивач просить скасувати рішення державного реєстратора, але при цьому не оскаржує сам правочин, який став підставою для реєстрації права власності, що унеможливлює задоволення в цій частині позову.

Позовна вимога про скасування рішення реєстратора підлягає визнанню неефективним способом захисту, тому як у цій вимозі одночасно не зазначена вимога про припинення відповідного речового права, зареєстрованого за відповідачем.

Застосовуючи в практичному аспекті зазначений припис, слід зазначити, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Разом з тим, відповідно до заяви про зміну предмету позову, позивач просив припинити право власності ОСОБА_1 , проте вказану вимогу не можна визнати такою, що заявляється одночасно з вимогою про скасування рішення державного реєстратора на виконання ст. 26 Закону, оскільки право власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомості набуте не в результаті рішення державного реєстратора реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І.С., а в результаті укладення договору купівлі-продажу та послідуючої державної реєстрації.

Крім того, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Для вирішення питання, чи містить заявлена позовна вимога, вимогу про захист порушеного права, необхідно зіставити матеріально-правові наслідки порушеного права з наслідками набранням рішенням суду про задоволення позову законної сили. У випадку якщо, рішенням суду, наслідки порушеного права усуваються, слід визнати правильним обраний позивачем засіб захисту порушеного права, а також й наявність самої вимоги про - поновлення порушеного права в поданому позові.

Оскільки скасування рішення державного реєстратора, в жодному разі не буде мати наслідком повернення спірного майна у власність позивача, слід дійти висновку щодо відсутності у позовній заяві вимог про захист порушеного права.

Відтак, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, встановлених цим Кодексом, Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до части 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функції об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, зо згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Концепції зобов`язує суд обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як, таких, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04. § 58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, враховуючи межі пред`явлених позовних вимог у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

До позовних вимог у даній справі застосовується загальна позовна давність у три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1 статті 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав. Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду від 2018 р. у справі №372/о3615-ц. Зокрема, Касаційний суд вказав наступне: «Зазначене свідчить про неправильність застосування судом ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої ст. 261 ЦК не містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Суд вважає, що строк позовної давності у даній справі не підлягає застосуванню, виходячи з того що позивачем не доведений позов.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» (, адреса: м.Одеса, вул. Жуковського, 40, кв. 5) до державного реєстратора реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни (Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, СК Механізатор, буд. 167), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_8 ) про скасування реєстраційного запису та припинення права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 29 червня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова