Справа № 930/952/21
Провадження №2/930/517/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Войницької Т.Є.,

за участю секретаря Вакар Г.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Немирові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обґрунтування позову зазначив, що з 12 серпня 2004 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який 24 вересня 2008 року було розірвано. За час їхнього спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .

В даний час дитина проживає з матір`ю, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться.

У свій час, в процесі розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів у справі Томашпільського районного суду Вінницької області №146/1252/18 від 06 травня 2020 року, ОСОБА_3 подавав зустрічний позов про виключення із актового запису про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомостей про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини.

Такий факт свідчить про байдужість відповідача до дитини, до його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку.

Водночас син ОСОБА_1 часто хворіє простудними захворюваннями, для профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Але, не зважаючи на це, відповідач не надає та не бажає надавати згоди на виїзд дитини за межі України з його матір`ю.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, за наявними матеріалами справи, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши та оцінивши докази наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області.

29.03.2019 року на ім`я ОСОБА_4 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

З копії рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року у справі №146/1252/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , вбачається, що останній подавав зустрічний позов про виключення із актового запису про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомостей про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

14 липня 2016 року Верховною Радою України внесені зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період.

Судом встановлено, що надання дозволу на тимчасовий виїзд спільної дитини сторін за межі України у супроводі матері та без дозволу і супроводу батька, відповідає інтересам дитини, оскільки такий виїзд має на меті її оздоровлення, сприятиме розширенню її світогляду, її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Будь-яких перешкод, які б негативно вплинули на здоров`я дитини, погіршення її загального самопочуття, чи будь-яким іншим негативним чином вплинули на дитину при позитивному вирішення зазначеного питання судом не встановлено.

Виїзд дитини без дозволу та супроводу батька не впливає на права батька на спілкування з дитиною та участі у його вихованні, утриманні.

До того ж в матеріалах справи наявна заява відповідача ОСОБА_3 , який позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову у даній справі не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Щодо вимоги позивача про надання їй дозволу на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду дитини, суд зазначає наступне.

Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно Правил.

Оформлення паспорта здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

В матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про наявність зазначеного документу у сина позивачки. Дата закінчення строку дії паспорта - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, даним судовим рішенням надається дозвіл на виїзд ОСОБА_4 за кордон без згоди батька.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає ряд країн, для виїзду в які, просить надати дозвіл на виготовлення документів без згоди відповідача, проте будь-яких особливостей в`їзду в зазначені країни, у зв`язку з якими є необхідність у отриманні інших документів, в позовній заяві необґрунтовано, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості вирішити це питання.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Суд не вбачає підстав для допущення рішення до негайного виконання, оскільки дана категорія справ не входить до переліку, визначеного ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст.8 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 81, 89, 141, 259, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 .

Відмовити у наданні дозволу ОСОБА_1 або її офіційному представникові без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя (Білорусія, Чехія, Естонія, Угорщина, Латвія, Литва, Мальта, Польща, Словаччина та Словенія та інші країни шенгенської угоди) до досягнення ним 16-ти літнього віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Немирівський районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т. Є. Войницька