УХВАЛА

08 липня 2021 року

м. Київ

справа № 206/6401/18

провадження № 61-9197ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпро від 01 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 вересня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у борг 170 000,00 грн., та надав розписку про отримання грошових коштів. Укладаючи вказаний договір, сторони домовились, що борг буде повернуто до 01 вересня 2018 року, однак у визначений строк відповідач не повернув суму боргу. 01 жовтня 2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу про повернення боргу протягом семи днів з моменту отримання вказаного листа, однак станом на 24 жовтня 2018 року відповідач борг так і не повернув. Вважає, що відповідач зобов`язаний повернути суму основного боргу з урахуванням інфляційного збільшення, неустойки та 3% річних у загальному розмірі 299 785,00 грн. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не повертає отриману позику на протязі тривалого часу, позивач вважає, що є підстави для її стягнення у судовому порядку.

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір позики від 01 вересня 2013 року.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що договір позики від 01 вересня 2013 року носить фіктивний характер оформленої угоди, дійсною метою якої є покладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_2 як на працівника у зв`язку з виконанням трудових функцій. У зв`язку з виникненням недостач під час роботи у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 змусили підписати 2 договори позики та 2 розписки про отримання коштів, які фактично ним не отримувались та йому не передавались, а саме договір позики на суму 170 000,00 грн від 01 вересня 2013 року з граничним строком оплати до 01 вересня 2018 року та договір позики на суму 41 629,00 грн від 04 лютого 2014 року з граничним строком оплати до 04 лютого 2015 року. Обидва договори було оформлено в один день та на вимогу ОСОБА_1 до них внесено різні дати та суми коштів які нібито було отримано. Розписки були підписані свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кульковими ручками одного кольору із зазначенням дат віддалених між собою більше року. Між ним та ОСОБА_1 були суто робочі стосунки. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вимагав у ОСОБА_2 грошові кошти, останній змушений був звернутись до поліції та за його заявою було відкрито кримінальне провадження № 0000903 за ст. 356 КК України. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми основного боргу та штрафних санкцій за договором позики від 04 лютого 2015 року. Стягнення недостач на підставі фіктивних договорів позики із працівників є звичайною практикою ФОП « ОСОБА_1 », про що свідчать чисельні рішення судів про стягнення боргу за подібними договорами позики. Наполягав на тому, що спірний договір позики носить удаваний характер, у зв`язку з чим просив суд визнати його недійсним.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 рокувідмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір позики на суму 170 000,00 гривень від 01 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 100,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 850,00 грн.

01 червня 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку направлена касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпро від 01 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Особою, яка звернулася із касаційною скаргою, подано до Верховного Суду матеріали, яких достатньо для вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень (пункт перший частини першої статті 389 ЦПК України) зазначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

В касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

Касаційна скарга подана в межах строку встановленого статтею 390 ЦПК України та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпро від 01 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року у даній справі.

Витребувати з Самарського районного суду м. Дніпро матеріали цивільної справи № 206/6401/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук