Справа № 461/8472/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1686/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2021 року, ухвалене в складі головуючої судді Фролової Л.Д., у справі за позовом Акціонерного товариства «Унівнерсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2020 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся в суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача 32040, 71 грн. заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.03.2018 року та судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www/ monobank.ua/terms.

16 березня 2018 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

Як зазначає позивач, банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав. Однак, відповідач не дотримується умов укладеного договору, а саме не здійснює повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами.

Посилаючись на викладені обставини, просив задовольнити вимоги повністю.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство «Універсал Банк» заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) згідно договору про надання банківських послуг "Monobank" від 16 березня 2018 року в розмірі 32040 грн. 71 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповному дослідженні обставин справи, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

Звертає увагу на те, що дійсно між сторонами був укладений кредитний договір про надання банківських послуг «Monobank». Окрім цього, між сторонами 17.07.2020 року була укладена угода про реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.03.2018 року. Згідно п. 1 умов даної угоди, станом на 17.07.2020 року у Клієнта виникла заборгованість у сумі 32 040 грн. 71 коп., в тому числі заборгованість зі сплати пені 0, 00 грн. Також умовами даної угоди сторони домовились про застосування відносно клієнта варіанту реструктуризації. Після підписання даної угоди, відповідач на виконання її умов здійснив авансовий платіж у розмірі 3200 грн. 00 коп. (17.07.2020) та в подальшому щомісяця сплачував кошти визначені даною угодою у розмірі 1 300-1500 грн., всього на суму 12 900 грн. 00 коп. та авансовий платіж 3200 грн. 00 коп. Всього відповідачем на виконання Угоди було сплачено 16100 грн. 00 коп. Всупереч умовам Угоди про реструктуризацію, банком в порушення принципу добросовісності, в односторонньому порядку без попередження відповідача 15.10.2020 року подано позовну заяву про стягнення всієї суми боргу 32040 грн. 71 коп.

Зазначає, що укладаючи угоду про реструктуризацію боргу між сторонами, було змінено істотні умови договору, в частині строку та порядку погашення заборгованості, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення враховано не було.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2021 року та постановити нове про відмову у задоволенні позову. Стягнути з АТ «Універсал Банк» судові витрати по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 32 040 грн. 71 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 16 березня 2018 року.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

Крім того, відповідач в анкеті-заяві зазначив, що просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, як відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п.6). Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 25 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Паспорт споживчого кредиту за карткою міжнародної платіжної системи «MasterCard».

Банком до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.03.2018 року, відповідно до якого заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 24.06.2020 року становить 32040 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 32040,71 гривень; заборгованість за відсотками, пенею , комісією та штрафами 0, 00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано умови зазначеного Договору в частині своєчасності сплати боргу, що свідчить про невиконання вимог закону з боку останнього, що тягне за собою можливість примусового стягнення прострочених сум по кредиту, розмір яких підтверджено розрахунком заборгованості.

Проте колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Преамбула Закону України від 15 листопада 2016 року№ 1734-VIII «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Вказаний закон набрав чинності 10 червня 2017 року.

Згідно з пунктом 2 Розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» діяцього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на час укладення між сторонами договору - 16 березня 2018 року, а також його предмет, спірні відносини сторін врегульовано, окрім іншого положеннями Закону України «Про споживче кредитування».

За приписами частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). Як зазначено в частині третій цієї статті, зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із положеннями частини першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що: «за змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процессу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок. Про прийняття та дослідження нових доказів апеляційний суд не мотивував свій висновок в ухваленому судовому рішенні».

Як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, докази отримання відповідачем ухвали про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін від 26.10.2020 року, матеріали справи не містять.

Відтак, апеляційний суд приймає та досліджує нові докази, долучені до апеляційної скарги, а саме: угоду про реструктуризацію заборгованості від 17 липня 2020 року, та виписку по картковому рахунку відповідача (рух коштів по картці).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 липня 2020 року між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 укладено Угоду про реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.03.2018 року (а.с. 50).

Відповідно до п.1. вказаної Угоди, станом на 17 липня 2020 року, заборгованість клієнта становить 32 040 грн. 71 коп.

Згідно п.2. Угоди, підписанням Угоди, сторони домовились, що відносно Клієнта застосовується наступний варіант реструктуризації боргу за Договором:

2.1. Клієнт зобов`язаний здійснити погашення Банку частини боргу (авансовий платіж) в сумі, що становить 3200 гривень,шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки № НОМЕР_2 , в строк до 5 календарних днів, з моменту підписання цієї угоди.

2.2. Тільки при виконанні Клієнтом у повному обсязі зобов`язань, встановлених п. 2.1. цієї Угоди, Банк зобов`язується реструктурувати частину заборгованості Клієнта в розмірі 28 840 грн. 71 коп., шляхом:

2.2.1. Надання клієнту відстрочення погашення частини боргу в сумі 28840, 71 гривень.

Відповідно до п. 2.3. Угоди від 17 липня 2020 погашення частини заборгованості, визначеної в п.п. 2.2.1. Угоди буде здійснюватись Клієнтом з 17.08.2020 року по 17.07.2022 року рівними частинами в розмірі 1253,95 грн. Періодичність внесення платежів - до 17 числа кожного місяця, починаючи з 17.08.2020 року, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки № НОМЕР_2 .

Згідно п. 3. Угоди, Клієнт зобов`язується належним чином і своєчасно виконувати всі свої зобов`язання по оплаті платежів в рахунок погашення боргу відповідно до умов цієї Угоди.

Пункт 5 Угоди передбачає, що керуючись положеннями частини 2 статті 212 Цивільного кодексу України, Сторони погодилися, що ця Угода укладається із скасувальною обставиною: у разі несплати клієнтом Авансового платежу в день підписання цієї Угоди, та/або порушення клієнтом термінів сплати платежів, передбачених п.п.2.2.1, 2.3. цієї угоди, понад 30 календарних днів, ця Угода розривається, а положення договору, які діяли до набрання чинності Угодою, поновлюють свою дію з дати укладання цієї Угоди.

Відповідно до п. п.8 та 8.1, угода набирає чинності з дати її підписання. При цьому Угода розривається, а положення Договору, які діяли до набрання чинності Угодою, поновлюють свою дію у разі, якщо клієнт не виконав зобов`язання, передбачені пунктом 2.1 Угоди у визначений строк.

Крім того, з наданої відповідачем до апеляційної скарги виписки з руху коштів по картці НОМЕР_3 , вбачається, що останній здійснює переказ грошових коштів, відповідно до умов угоди, і відповідачем станом на березень 2021 року погашено 11400 грн. 00 коп. та 3200 грн. 00 коп. авансового платежу, а разом 14600 грн. 0 коп., залишок заборгованості складає 17 440 грн. 71 коп.

Доказів розірвання угоди про реструктуризацію заборгованості від 17 липня 2020 року, станом на момент звернення позивачем з вказаним позовом (15 жовтня 2020 року), в порядку, передбаченому п. п. 8 та 8.1 цієї угоди, матеріали справи не містять.

Позивачем, після отримання копії апеляційної скарги відповідача, вказані докази не спростовано, відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини першої статті. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, даючи оцінку наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що п.2.1. Угоди від 17 липня 2020 року відповідачем виконано, у зв`язку з чим, у Банку виникло зобов`язання по реструктуризації боргу згідно п. 2.2. Угоди. Таким чином, Угода набрала чинності з дати її підписання та є обов`язковою до виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною п`ятою даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а частина шоста, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга статті 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Так, у суду апеляційної інстанції відсутні докази порушення чи не виконання відповідачем умов Угоди про реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.03.2018 року, як і відсутні підстави вважати, що у позивача були наявні підстави для звернення до суду з вказаним позовом.

На переконання суду, саме ця угода діє між сторонами, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що договір про надання банківських послуг від 16.03.2018 року, що укладений між AT «Універсал Банк» та ОСОБА_1 в рамках проекту «Monobank», який діяв до набрання чинності вказаною угодою, поновив свою дію згідно обставин, вказаних у п. 8.1 Угоди.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ «Універсал Банк» у зв`язку з його необґрунтованістю.

На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції у повному обсязі фактичні обставини не встановив, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

За положеннями частини першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір в розмірі 3153 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 08 липня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2021 року скасувати та постановити нове, яким у задоволені позову Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 березня 2018 року в сумі 32 040 грн. 71 коп. - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Універсал Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3153 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.