Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1271/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, постановлену 01 березня 2021 року суддею Большаковою Т.Б. у м. Бердичеві,

у справі №274/1271/21 за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Пономарьової Катерини Віталіївни, третя особа - ОСОБА_3 , про скасування постанов державного виконавця,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Пономарьової К.В. (далі Державний виконавець Пономарьова К.В.), у якому просив:

скасувати постанову Державного виконавця Понамарьової К.В. про накладення штрафу від 09.02.2021 у виконавчому провадженні №27120714 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 04.11.2010 і до досягнення дитиною повноліття;

скасувати постанову Державного виконавця Понамарьової К.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 27.11.2019 у виконавчому провадженні №27120714;

скасувати постанову Державного виконавця Понамарьової К.В. про арешт майна боржника від 27.11.2019 у виконавчому провадженні №27120714;

скасувати постанову Державного виконавця Понамарьової К.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 27.11.2019 у виконавчому провадженні №27120714

скасувати постанову Державного виконавця Понамарьової К.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 27.11.2019 у виконавчому провадженні №27120714;

скасувати постанову Державного виконавця Понамарьової К.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 27.11.2019 у виконавчому провадженні №27120714.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного виконавця Пономарьової К.В. повернуто особі, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішити питання розподілу судових витрат.

На його думку, суд безпідставно повернув позов, посилаючись на те, що одна з вимог позову не підлягає розгляду Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області. При цьому, суд мав можливість розглядати вимоги щодо оскарження п`яти постанов державного виконавця, а вимогу про скасування постанови про накладення штрафу передати на розгляд адміністративного суду. Також вважає помилковим висновок суду, що позивач мав би звернутись зі скаргою відповідно до ст. 447 ЦПК України, оскільки чинне законодавство не містить імперативної вимоги щодо оскарження постанов державного виконавця виключно шляхом подання скарги в цивільному судочинстві та адміністративного позову про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу. Послався на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року №2-751/2007. Окрім того, на його думку, висновок суду про те, що постанова про накладення штрафу у виконавчому провадженні про стягнення аліментів має розглядатись виключно адміністративним судом є передчасним і таким, що не відповідає висновкам, викладеним у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №2610/27695/2012.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 не додержано вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а також пропущено десятиденний строк, визначений ст. 449 ЦПК України. Окрім того, вказала, що скарга на постанови і розрахунки в аналогічних періодах подавалася скаржником раніше та по результатам скарги Житомирським апеляційним судом 09.12.2020 вже прийнято рішення.

У відзиві Державний виконавець Пономарьова К.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність. Вказала, що справи про скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу не підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним, а вимоги щодо оскарження інших п`яти постанов від 27.11.2019 не можуть бути розглянуті судом, тому що пропущені строки оскарження цих постанов. Також вказала, що ці постанови були предметом судового розгляду в межах розгляду скарги на дії державного виконавця від 06.12.2019 і постанова Житомирського апеляційного суду від 09.12.2020 залишена без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 188 ЦПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, зокрема, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про повернення позивачу позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, а тому позов підлягає поверненню заявнику.

Зокрема, суд зазначив, що позовна вимога про скасування постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, проте позивач об`єднав позові вимоги, одна з яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства адміністративним судом. У решті вимог суд вказав, що для ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження, передбачений інший порядок оскарження рішень державного виконавця, а саме звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а не пред`явлення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Так, висновок суду першої інстанції про те, що вимога щодо скасування постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості за аліментами має розглядатися у порядку адміністративного судочинства відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 4 березня 2020 року у справі № 682/3112/18. Натомість, посилання у апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №2610/27695/2012, є передчасним, оскільки даною постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду хоча і дійшов висновку про необхідність відступлення від цього правового висновку, проте Велика Палата Верховного Суду відповідного рішення щодо цього питання на даний час не прийняла.

З іншої частини позову вбачається, що ОСОБА_1 , будучи боржником у виконавчому провадженні №27120714, фактично оскаржує дії державного виконавця щодо винесення ним постанов від 27.11.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що такі вимоги мають розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавство України не містить імперативних вимог щодо оскарження постанов державного виконавця виключно шляхом подання скарги є безпідставними, оскільки суперечить вимогам процесуального законодавства, яким встановлений спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця, який, зокрема, містить обмежені строки для звернення зі скаргою. При цьому, посилання представника позивача на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року №2-751/2007, є безпідставними, оскільки у даній справі у позовному провадженні розглядався спір щодо розміру аліментів, визначеного державним виконавцем у довідці-розрахунку, яку просив скасувати позивач. Водночас, позов ОСОБА_1 не містить вимог до державного виконавця про визначення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленої судом першої інстанції ухвали не впливають.

Також, відомості ЄДРСР вказують на те, що боржник використав своє право на оскарження постанов державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2020 у справі №0603/2-751/11 йому відмовлено у задоволенні скарги у частині оскарження постанов державного виконавця від 27.11.2019, які є предметом спору у даній справі. Зазначена ухвала в цій частині залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 09.12.2020. Проте, такі обставини не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 05 липня 2021 року.