РІШЕННЯ

іменем України

23 червня 2021 рокуСправа №451/1818/20
Провадження № 2/451/397/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Ференц І.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1818/20 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

12 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Оглядівського старостинського округу та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Монастирок-Оглядівський Радехівського району Львівіської області померла бабуся позивача по матері ОСОБА_2 . Після її смерті в с.Монастирок-Оглядівський відкрилася спадщина: житловий будинок по АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку (пай) на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Єдиними спадкоємцями спадщини за заповітом були донька ОСОБА_2 і відповідно мати позивача - ОСОБА_3 , та позивач ОСОБА_1 . Спадщину фактично прийняла ОСОБА_3 , оскільки позивач перебував за межами України. ОСОБА_3 померла в 2003 році не отримавши свідоцтво про право на спадщину. Після її смерті єдиним спадкоємцем спадщини, яка відкрилася в с. Монастирок-Оглядівський Радехівського району за законом є позивач ОСОБА_1 , який фактично прийняв спадщину. Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутность правовстановлюючих документів. Видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (пай) нотаріус також не вправі, оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку виданий у 2000 році, тобто після смерті власника цієї ділянки. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку (пай) розміром - 1,2496 га, згідно Державного акту на право приватної власності, серії IV-ЛВ №061401, розташовану на території Оглядівського старостинського округу. Судові витрати просить не стягувати з відповідача в користь позивача (а.с.4-5,28-29).

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити, погоджується на винесення заочного рішення (а.с.38).

В підготовчому судовому засіданні 10 червня 2021 року за клопотанням позивача замінено відповідача Оглядівський старостинський округ на Радехівську міську раду Львівської області. Враховуючи, що представник Радехівської міської ради Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та визнання позову, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог (а.с.39).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Монастирок-Оглядівський Радехівського району Львівської області померла ОСОБА_2 (а.с.9).

Після смерті спадкодавця залишилося наступне спадкове майно: будинковолодіння АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві власності за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 20.11.1989 року, виданого на підставі рішення Радехівського райвиконкому №190 від 16.11.1989 року, та довідкою КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 14 липня 2020 року (а.с.10,18); земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,2496 га, розташована на території Оглядівської сільської ради, та належала ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №061401, виданого Головою Радехівської районної ради народних депутатів 16 березня 2000 року на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8150 (а.с.11-11 зворот).

Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 12 листопада 2020 року; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №2 від 12 листопада 2020 року (а.с.19,21-21 зворот).

З копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Оглядівської сільської Ради народних депутатів Радехівського району Львівської області 09 грудня 1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №176, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Монастирок-Оглядівський Радехівського району Львівської області, і все те, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом вона буде мати право заповіла своїй дочці ОСОБА_3 та внукові ОСОБА_1 в рівних частинах (а.с.12).

Відповідно до копії довідки №140 від 10.02.2020 року, виданої Оглядівським старостинським округом Радехівської міської ради, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.13).

З довідки №142 від 10.02.2020 року, виданої Оглядівським старостинським округом Радехівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті є останнім і єдиним членом колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.17).

11 листопада 2020 року виконуючим обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області Медведюк З.С. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-16 зворот).

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Виходячи з даних, так як будинок належав до колгоспного двору, останнім та єдиним членом і головою колгоспного двору була ОСОБА_2 , то будинковолодіння АДРЕСА_1 належало спадкодавцю (а.с.17,18).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_3 фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, в розумінні ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 12 листопада 2020 року (а.с.20).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, а також оскільки державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,200,206, 211,258-259,263-265,315 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,2496 га, що розташована на території Оглядівської сільської ради, та належала ОСОБА_2 на підставі державного акта серії IV-ЛВ №061401.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 23 червня 2021 року.