Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа № 528/188/21
Провадження № 2/528/206/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2021 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузуб В.В.,

розглянув у приміщенні Гребінківського районного суду Полтавської області у порядку письмового провадження

цивільну справу № 528/188/21

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС»,

треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання договору про споживчий кредит недійсним, виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

до місцевого суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ТОВ «СС ЛОУН» про визнання договору про споживчий кредит, укладеного в електронній формі, недійсним та до ТОВ «ФІНФОРС» про визнання виконавчого напису недійним. У позові ОСОБА_1 зазначила, що не отримувала електронного ключа, договір не підписувала, а за відсутністю електронно-цифрового підпису відсутнє її волевиявлення на укладення спірного довогору, умов якого не погоджувала, в будь-яких переддоговірних та договірних стосутнках із ТОВ «СС ЛОУН» не перебувала, тому наявні підстави для визнання цього договору недійним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім цього, вважає, що виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з позивачки на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 21007,75 грн є таким, що не підлягає виконанню, оскільки порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема, вимоги не є безспірними, позивачу не надсилалалася письмова вимога, на нотараільно непосвідченому договорі, без повідомлення нотаріусом Чумакової О.І. про звернення ТОВ «ФІНФОРС» стосовно вчинення вичконавчого напису. Подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.03.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків /а.с. 29-31/.

На виконання ухвали суду від 11.03.2021 про залишення позову без руху позивачем усунуто вказані недоліки, визначено зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, надано додаткові письмові докази, подано клопотання про витребування доказів /а.с. 33-38/.

22.03.2021 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог, задоволено клопотання про витребування доказів /а.с.39-44/.

Відповідачем ТОВ «СС ЛОУН» за підписом директора Клєвакіної Н.В. подано відзив на позовну заяву, в якому представником відповідача вказано, що ТОВ «СС ЛОУН» є фінансовою установою. 06.09.2019 між ТОВ «ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір про споживчий кредит № 648065-А відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», в якому зазначено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію (оферту) та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. На сайті відповідача www.ccloan.ua розміщені правила надання кредиту, кредитний договір та документи, які з ним пов`язані, які підписуються аналогом власноручного підпису, за допомогою мережі Інтернет. Індивідуальна частина вказаного договору підтверджує, що позивач пройшла процедуру, підписала договір одноразовим ідентифікатором та отримав в кредит кошьти в розмірі 8 500,00 грн на розрахункову карту. Договір укладено на строк 29 календарних днів, встановлена фіксована процентна ставка за користування кредитом в розмірі 1,65 % в день, викладено відповідні процентні ставки за обумовлені в договорі періоди, а також інші умови договору. У відзиві представник СС «ЛОУН» заперечив посилання позивача на Закон України «Про електронний цифровий підпис», оскільки він втратив чинність на підставі Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 № 2155-VIII, а також спростувано підписання договору електронним підписом, вказавши, що спірний кредитний договір підписувався електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що є відмінним способом підписання. В подальшому, 06.11.2019 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» укладено договір факторингу, за яким останньому продано право грошової вимоги за спірним кредитним договором на суму 21 007,75 грн, про що було повідомлено позивача. У відзиві вказується про правомірність вчинення виконавчого напису із дотриманням вимог, які містяться в п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172,зокрема до виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Представник СС «ЛОУН» вказує на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи це тим, що дана справа незначної складності, правовідносини є усталеними та підготовка документів не потребує багато часу та зусиль, позов є немайнового характеру, а розмір витрат на професійну правничудопомогу перевищує судовий збір у шість разів, що є очевидно завищеним розміром гонорару адвоката. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 заперечила укладення спірного договору та отримання нею коштів від ТОВ «СС ЛОУН» пояснивши це тим, що на початку вересня 2019 року на її телефонний номер був дзвінок невідомої особи, яка назвалася оператором служби Водафон, позивач повідомила особі останніх два номери, а зранку телефон був заблокований. Пізніше, ОСОБА_1 виявила, що паролі входу в обліковий запис у соцмережі Фейсбук та на її електронну пошту «» змінені невідомими особами, що, на думку позивача, вказує на отримання фінансовими шахраями доступу до собистих даних позивачки. Після цього ОСОБА_1 , звернулася в кіберполіцію та змінила електронну адресу на " ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Протягом 20129 року на адреси її близьких та знайомих приходили приходили фотографіі із зовнішністю позивачки, невідомими особаи розповсюдувалася інформація про те, що боргові зобов`язння. Наприкінці 2020 року від приватного виконавця Дорошкечив В.Л. надійшов лист про відкриття виконавчого провадження. Просить критично оцінити надіслану відповідачем ТОВ «СС ЛОУН» фотокартку з її обличчям та паспортом, довідку про отриманнянею кредитних коштів, оскільки вона видана зацікавленою сообою директором ТОВ «СС ЛОУН». Також зазначає, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18.002.2021 № 1 анульовано свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Горая О.С.

У запереченнях ТОВ «СС ЛОУН» категорично не погодився з доводами позивача ОСОБА_1 , висловлених у відповіді на відзив, вказавши, що процедура укладання кредитного договру № 648065-А в електронній формі має низку особливостей вчинення послідовних особою, зокрема: позивач зайшла на веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 , де розміщено текст Примірного договору, Правила, Паспорт продукту «Сподивчий кредит» та інформація згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією Товариства, фінансовим звітом, тощо. У подальшому під час здійснення ІТС Товариства ОСОБА_1 пройшла процедуру ідентифікації, надала згоду на обробку персональних даних, створила особистий кабінет, пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки (на яку в подальшому були переораховані кошти), завантажила свою фотографію із паспортом (дані якого повністю співпадають з даними паспорта, наданими позивачкою суду), ознайомилася в Особистому кабінеті з відповідною інформацією. Відповідач зазначив про те, що доводи позивача про наявність кримінального провадження жодним чином не вказують про недійснітсь спірного договору, а заволодіння невідомими особами електронною скринькою позивачки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не повинно братися до уваги, оскільки документи надсилалися на іншу електронну пошту "а». Стосовно вчинення виконавчого напису відповідач вказує, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18.02.2021 № 1, яким анульовано свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Горая О.С., прийнято після вчинення оспорюваного виконавчого напису. На думку відповідача, поданням цього позову позивач намагається уникнути цивільно-правової відповідальності за кредитним договором.

Відповідач - ТОВ «ФІНФОРС», отримав копії матеріалів позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі /а.с 83, том 1/.

При поданні відзиву ТОВ «СС ЛОУН» виконало ухвалу суду про витребування доказів від 22.03.2021 /а.с. 108-217, том 1/.

Від третьої особи - приватного виконавця Дорошкевич В.Л., на виконання ухвали суду від 22.03.2021 надійшли витребувані докази - копії матеріалів виконавчого провадження № 62442269 /а.с. 47-80, том 1/, правом подання пояснення не скористались, інших заяв, клопотань, суду не надано.

Третя особа - приватний нотаріус Горай О.С., поштове відправлення отримав 25.05.2021, 23.06.2021, до цього повідомлявся про розгляд судової справи шляхом оголошення на сайті /а.с. 93, 233/, ухвалу про витребування доказів від 22.03.2021 нотаріусом не виконано.

АЦСК ТОВ «Центр сертифікації ключів» не отримано поштові відправлення, які поверталися на адресу суду /а.с. 221, 222, 223-226, 240/.

Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 12.07.2021, 13.07.2021 отримано від ТОВ «СС ЛОУН» заперечення, цього дня постановлено ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 , про поновлення строку для надання відповідід на відзив, суд перейшов до судового розгляду справи за наявними у справі доказами.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, із врахуванням заперечень відповідача ТОВ «СС ЛОУН», оцінивши подані сторонами докази, прийшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що між ТОВ «СС ЛОУН» (надалі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 648065-А від 06.09.2019 предметом якого є, надання кредитодавцем позичальнику споживчого кредиту у розмірі 8 500, 00 грн та фіксованої плати за користування кредитом у вигляді процентів, що складає 1,65 % в день зі строком користування кредитом 29 календарних днів, договір підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «522845» /а.с. 14-17 том 1/.

ТОВ «СС ЛОУН» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №737 від 14 квітня 2016, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - «Нацкомфінпослуг») на підставі Розпорядження №809 від 14 квітня 2016 року /а.с. 104/. В зв`язку зі зміною місцезнаходження Відповідача ТОВ «СС ЛОУН» , Національним банком України було переоформлено Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи і видано нове серія ФК № В0000108 від 23 грудня 2020 року /а.с. 105/. ТОВ «СС ЛОУН» має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), яка була видана Товариству розпорядженням Нацкомфінпослуг від 13 квітня 2017 року №1127 /а.с. 106-107 том 1/.

Додано Правила надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН», затверджених 27.06.2019 наказом ТОВ «СС ЛОУН» №2706-1 /а.с. 118-133 том 1/.

ОСОБА_1 пройшла процедуру реєстрації в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СС ЛОУН» /а.с. 143-153, 154-157 том 1/.

Після укладення кредитного договору 06.09.2019 ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 8 500, 00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , підтвердженням перерахування кредитних коштів є наступні документи:

картка рахунку 376 за 06.09.2019 - 05.04.2021 /а.с. 158 том 1/;

інформаційна довідки №35/04 від 5 квітня 2021 року від ТОВ «Платежі онлайн» щодо проведення транзакції «верифікація» платіжної картки Позивача /а.с. 159 том 1/;

інформаційна довідка №36/04 від 5 квітня 2021 року від ТОВ «Платежі онлайн» щодо проведення транзакцїї «виплата» на платіжну картку Позивача /а.с. 160 том 1/;

витяг від 05 квітня 2020 року з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу PLATON через технологічного партнера ТОВ «Платежі онлайн» згідно з Договором №ФБ 309/05 від 25.05.2016 /а.с. 161 том 1/;

договір доручення №ФБ 309/05 від 25 травня 2016 року, відповідно по умов якого ТОВ «Платежі онлайн» забезпечує здійснення переказу грошових коштів Банками-еквайрами на користь Довірителя на суму всіх операцій, що здійснюються з використанням сервісу Platon /а.с. 162-166 том 1/;

витяг з платіжної системи «PLATON» щодо переказу Позивачу коштів на її платіжну картку (службова інформація) /а.с. 167 том 1/.

Додано довідку № 09/04-1 від 09.04.2021 про розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит від 06.09.2019 №648065-А, з якої вбачається, що станом на 06.11.2020 розмір заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором складає: 8 500, 00 грн - сума виданого кредиту, 8 274, 75 грн - проценти за користування кредитом, 4 233, 75 грн - штраф, всього - 21 007, 75 грн /а.с. 138 том 1/.

06 листопада 2019 року між TOB «СС Лоун» як Клієнтом та ТОВ «Фінфорс» як Фактором, було укладено Договір факторингу №, згідно якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором /а.с.168-177 том 1/.

З Витягу з реєстру прав грошових вимог від 16.04.2021р. (Додаток №1 до Договору факторингу) вбачається, що TOB «СС Лоун» відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за Кредитним тоговором №648065-А від 06 вересня 2019 року на загальну суму 21007,75 грн /а.с. 178 том 1/.

Про відступленням права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «СС Лоун» повідомило Позичальника ОСОБА_1 шляхом направлення на її поштову адресу повідомлення №3552/515 від 06.11.2019р, яке було відправлено рекомендованим листом, що підтверджується списком №25779 згрупованих поштових відправлень листів, рекомендованих від 07.11.2019, в зазначеному списку позивачка ОСОБА_1 йде за номером 107 /а.с. 179, 180-185 том 1/.

20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, Гораєм Олегом Станіславовичем , вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №2816, про стягнення із ОСОБА_1 коштів на підставі кредитного договору № 648065-А від 06.09.2019 у розмірі 21007,75 грн /а.с. 58 том 1/.

За заявою ТОВ «ФІНФОРС» про примусове виконання рішення від 25.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2020 ВП № 62442269 з примусового виконання виконавчого напису № 2816 виданого 20.06.2020 /а.с. 62-63 том 1/.

01.07.2020 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 2 100, 78 грн /а.с. 65-66 том 1/.

01.07.2020 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 300, 00 грн /а.с. 68-69 том 1/.

Постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 15.07.2020 у ВП № 62442269 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 /а.с.71-72 том 1/.

З відповіді сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області № 1892 від 23.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ЄО №2746 від 21.10.2019 - звернення інформаційного характеру щодо спроби взяття кредиту з мобільного номеру заявниці, кримінальні провадження за заявою ОСОБА_1 Гребінківським ВП ГУНП в Полтавській області не відкривалися /а.с. 10 том 2/.

Предметом судового розгляду є визнання договору про споживчий кредит недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягє виконанню.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, відповіднодо якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільнимі відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але однаіз сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06.09.2019 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 648065-А, шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 143-153, т. 1), за яким ОСОБА_1 отримала кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, у розмірі 8 500,00 грн, та зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Термін платежу - 04.10.2019.

У розділах 2, 4 кредитного договору визначено процентну ставку за користування кредитом, сукупну вартість кредиту, порядок його повернення та порядок нарахування процентів тощо.

Розмір пені та порядок її нарахування закріплено сторонами у пунктах 4.6, 5.4 кредитного договору.

В розділі 13 оспорюваного договору, уклавши цей договір позичальник підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, він не знаходиться під впливом обману, підтвердужує отримання повної інформації від Кредитовавця до укладення договору, тощо.

Правила надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН» є публічною пропозицією (офертою), згідно зі статтями 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Розділами 4 та 5 Правил встановлено порядок надання кредиту та підписання кредитного договору.

За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник реєструється на сайті кредитодавця, заповнює на його сайті заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов`язана вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Згідно з пунктом 4.9 Правил підтвердженням згоди заявника на отримання кредиту є направлена заявка та одночасна перевірка дійсності банківської платіжної картки.

Відповідно до пунктів 4.10, 4.15, 4.17 Правил перевірка дійсності банківської платіжної картки відбувається шляхом блокування наперед невідомої заявнику довільної суми в розмірі від 1 копійки до 5 гривень та наступним зазначенням заявником конкретної суми, що була заблокована. Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту чи відмову у наданні кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер, та/або шляхом направлення електронного листа на адресу електронної пошти, які зазначені у заявці, та/або шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті заявника на сайті товариства. У випадку прийняття рішення про надання кредиту заявнику, електронний договір надсилається на електронну адресу заявника, який, здійснивши вхід в особистий кабінет, підписує договір накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (пункти 4.17-4.19 Правил).

Відповідно до пункту 5.4 Правил електронний договір та всі додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» не був би укладений.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Судом встановлено, що ТОВ «СС ЛОУН» надано належні та допустимі докази укладання між сторонами 06.09.2019 у кредитного договору № 648065-А та отриманням позивачем кредитних коштів у розмірі 8 500,00 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Суд критично оцінює заперечення ОСОБА_1 доказу, наданого ТОВ «СС «ЛОУН», щодо перерахування на її платіжну картку 8 500 грн, оскільки стороною позивача не надано відповідних доказів - виписки стосовно банківських операцій, проведених на рахунку ОСОБА_1 на вказаній картці 06.09.2019 - день укладення оспорюваного договору.

Крім цього, відсутні підстави, передбачені пунктом 5 частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту.

Судом враховано висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19).

Щодо порядку укладення електронного договору у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 сформовано правову позицію, яка вказує, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти у спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми відповідно до прямої вказівки закону.

Стосовно позовних вимог про визнання виконавчого напису недійсним суд прийшов таких висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд стосовно позовних вимог про визнання договору недійним констатує, що необхідно розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Судом встановлено, що спорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача у цій частині.

Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказамв частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконаннню, суд дійшов висновку про його вчинення з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема за відсутності документів, що підтверджували б безспірність заборгованості.

Цивільні справи розглядаються судом на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень.

Відповідач ТОВ «ФІНФОРС», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, відзиву на позов не подав, доказів, що спростовують обставини, викладені в позовній заяві, а також обставини, що підтверджують правомірність посвідчення виконавчого напису, до матеріалів справи не надав.

Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними.

Докази того, що нотаріусу були надані всі необхідні документи для посвідчення виконавчого напису до матеріалів справи учасниками справи не додані.

На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог до першого відповідача - ТОВ «СС ЛОУН» про визнання договору про споживчий кредит недійсним слід відмовити, а позовні вимоги до відповідача - ТОВ «ФІНФОРС» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню необхідно задовольнити.

Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (астина перша статті 141 ЦПК України).

Стаття 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Щодо понесення цих судових витрат представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Чумарним А.І. - заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надано докази на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Адвокатом Чумарним А.І. надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 5 472,50 грн, квитанції від 09.03.2021 № 1 на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від від 03.03.2021 № 15 відповідно до розрахунку до договору /а.с.23, зворотна сторона/.

У відповідності до частини другої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою 133 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно частинами третьою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень ЦПК України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що згідно договору про надання правничої допомоги від 03.03.2021 сторони домовились, що оплата за надані адвокатом послуги сплачується готівкою згідно квиатнції чи акту приймання-передачі робіт (послуг).

Відповідно до розрахунку кількості та вартості послуг, наданих адвокатом відповідно до договору від 03.03.2021 № 15, від 09.03.2021 загальна вартість наданих адвокатом послуг складає 5 472,50 грн, що сплачено позивачем та підтверджується квитанцією від 09.03.2021 № 1.

З системного аналізу подібних справ, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 472,50 грн є співмірними зі складністю справи, в якій заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумності гонорару адвоката з обсягом наданих адвокатом послуг та затраченого часу, а тому відхиляє аргументи відповідача ТОВ «СС ЛОУН» щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу.

З урахуванням того, що позовні вимоги у цій справі задовлено частково, зокрема лише щодо другого відповідача ТОВ «ФІНФОРС», то в силу законодавчих зазначених вище норм підлягає стягненню із вказаного товариства судові витрати зі сплати судововго збору - 908, 00 7грн, та гонорар адвоката - 2 736,50 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, при зверненні до суду позивач ОСОБА_1 в позовних вимогах вказала, що судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, стягнути з першого відповідача, яким зазначено ТОВ «СС ЛОУН».

У подальшому - 19.03.2021, при поданні позивачем заяви на виконання ухвали про залишення позову без руху ОСОБА_1 вказала, що відповідач ТОВ «СС ЛОУН» має бути відповідачем за позовною вимогою про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, а відповідач ТОВ «ФІНФОРС» є належним відповідачем за позовною вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Уточнень стосовно розподілу судових витрат суду стосовно кожного із відповідачів суду не надходило.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

За приписами частини червертої статті 12 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене суд прийшов висновку про відсутність підстав для здійснення розподілу судових витрат, оскільки у задоволенні позовних вимог щодо першого відповідача відмовлено, а позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду в прохальній частині позову просила стягнути судові витрати, включаючи на професійну правничу допомогу, лише щодо першого відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання договору про споживчий кредит недійсним, виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити частково.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 2816, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 21 007,75 грн.

У задовленні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», про визнання договору про споживчий кредит недійсним - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: АДРЕСА_1 , та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud1605.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», , адреса: 03066, вул. Максимовича Михайла, 8, м. Київ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», , адреса: 01042, пров. Новопечерський, 19/3 корп. 2, оф. 9, м. Київ.

Треті особи:

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, ЄДРПОУ , місто Житомир, вул. Велика Бердичівська, 35, 10014;

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, адреса: вул. Раїси Окіпної, 4а, оф 71а, м. Київ, 02002.

Складення повного тексту рішення - 21.07.2021.

Суддя В. Шевченко