Провадження №2/702/145/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

13 липня 2021 року місто Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Кольц І.С.

сторони: не з`явились

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Підставами позову вважає те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 03.06.2013. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Крім цього, заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в позивача, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.08.2020 має заборгованість - 24745,76 грн, яка складається з наступного: 21898,60 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 21898,60 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625; 2847,16 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 24745,76 грн за кредитним договором № б/н від 03.06.2013, судові витрати.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 04.12.2020 дану справу, яка надійшла на адресу Монастирищенського районного суду Черкаської області 10.03.2021 за вх. № 743/21-Вх, передано за підсудністю для розгляду до Монастирищенського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Монастирищенського районного суду від 23.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Відповідач відзив до суду не надіслав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (за зареєстрованим місцем проживання відповідача). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 223 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, а тому 13.07.2021, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) Банк утворений відповідно до установчого договору від 07.02.1992 у формі ТОВ КБ «ПриватБанк», 06.07.2000 реорганізовано у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено тип та найменування банку на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 51, 52) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 (а.с. 50).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідно до укладеного ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 03.06.2013, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 . Банком відкрито кредитний рахунок та встановлено на нього початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 30000, 00 грн. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (Договір приєднання).

Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.06.2013 (далі по тексту Анкета-заява), що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - заяву № б/н від 03.06.2013 (а.с. 12).

Вказана Анкета-заява містить особисту інформацію про відповідача, зокрема, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та місце реєстрації, контактну інформацію. У вказаній анкеті заяві відсутні відомості, зокрема, щодо бажання заявника отримати певний вид банківських послуг, не зазначено бажаний кредитний ліміт за карткою, строк дії картки, базової процентної ставки по кредитному ліміту та строку повернення кредиту (користування ним).

ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що підписанням цієї Анкети - заяви він погоджується, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та погодився отримати їх з сайту банку. Він зобов`язався виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 12).

Так, за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між Банком та ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг є Анкета-заява від 03.06.2013, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником виконав належним чином - відкрив кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за договором (а.с.53), надав кредитні картки ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою банку (а.с.11) та встановив початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 (а.с.10), що в подальшому збільшувався.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт який в подальшому збільшувався до 30000 грн; з виписки за договором по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами (отримував готівку тощо).

Факт підписання сторонами Анкети-заяви та отримання коштів відповідачем не спростовано, а тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви від 03.06.2013.

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а.с.6-9) заборгованість за кредитом (тілом кредиту) відповідачем не погашена.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника суми непогашеного тіла кредиту (простроченого) в розмірі 21898,60 грн.

Щодо тверджень позивача, що відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом із «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та є договором приєднання суд зазначає наступне.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до яких встановлено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту та передбачених договором платежів у строки та на умовах, визначених сторонами.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк).

У заяві про надання банківських послуг від 03.06.2013 підписаній сторонами, не визначено відсоткову ставку по договору, не вказано, яка саме банківська послуга надається відповідачу та якою є відповідальність у разі порушення взятих на себе зобов`язань, яку саме карту видано позичальнику, не вказано строку дії договору.

Роздруківка із веб-сайту позивача ( а.с. 44) належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові ВСУ від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим Банком у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову.

Так, суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов та Тарифів надання послуг, тобто стверджувати про те, що з червня 2013 року (коли сторони у справі уклали договір) до листопада 2020 року (дати звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстави відсутні.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату відсотків у розмірах, визначених банком, виду картки, яку отримав позичальник, надані Умови самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за ненею в розмірі 2847,16 грн.

Згідно з наданим представником позивача розрахунку заборгованості за договором, доданим до позову станом на 31.08.2020 (а.с.6-9) заборгованість ОСОБА_1 , крім заборгованості за тілом кредиту, зокрема, складається з заборгованості за пенею - 2847,16грн.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Представником позивача у якості додатків до вказаного позову долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яка містить характеристику таких карт як «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд» (а.с.13), проте ні в позовній заяві, ні в інших доказах долучених до матеріалів справи, позивачем не додано доказів оформлення Банком та позичальником будь-якої із перелічених карт, що не дає змогу суду самостійно визначити права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, відсотки, що мають нараховуватись Банком, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.

Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та погодився з ними, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Таким чином, надані представником позивача Витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та Правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Водночас у Анкеті-заяві ОСОБА_1 не вказано умови відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Представником позивача у якості доказів надано до суду розрахунок заборгованості за договором, виписку за договором по рахунку ОСОБА_1 , які самі по собі, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та правильності цього розрахунку.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 .

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц.

Суд враховує, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 03.06.2013 шляхом підписання заяви, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч.ч.1, 2 ст.207, ст.1055 ЦК України про письмову форму кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею у розмірі 2847,16 грн є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 21898,60 грн (тобто 88,49 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1860,06 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 133, 141, 223, 247, 258-260, 263-265, 274-279, 280-289, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 21898 (двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім) гривень 60 коп за кредитним договором № б/н від 03.06.2013.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в сумі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) гривень 06 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , рах. НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Рубіжанським МВ ГУМВС України в Луганській області 14.02.2009, зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.В. Мазай