Справа № 936/57/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року у складі судді Софілканич О.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.01.2007 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 25.01.2007 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у анкеті-заяві, відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг між ним та Банком. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Свої зобов`язання перед позивачем відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 13.12.2020 року відповідачка має заборгованість на загальну суму 18 803,46 грн. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 416,77 грн., яких заборгованість за поточним тілом кредиту складає 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 416,77 грн.; заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 3386,69 грн.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості в розмірі 18 803,46 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. В апеляційній скарзі звертається увага на те, що позивачем надано копію анкети-заяви від 25 січня 2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані відповідача, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Зокрема, в розділі платіжна картка вказано тип карти, валюта, строк дій кредитного ліміту, базова відсоткова ставка - 36% річних, порядок погашення та інше. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Матеріалами встановлено, що 25.01.2007 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 25.01.2007 року.

Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг.

До кредитного договору банк додав, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, виписку за договором №б/н від 25.01.2007 року на ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 та довідку про видані кредитні картки, а також розрахунок заборгованості.

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачці ОСОБА_1 було встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 250 грн., який в подальшому було збільшено до 12 000 грн.

Згідно наданого Банком розрахунку за відповідачкою ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 13.12.2020 року у розмірі 18 803,46 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 416,77 грн., з яких заборгованість за поточним тілом кредиту складає 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 416,77 грн.; заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 3386,69 грн.

У суді першої інстанції відповідачкою ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що фактично сплатила кошти в розмірі 45 850,00 грн. за кредитом. Всі інші нарахування заборгованості, здійснені позивачем, неправомірні, оскільки не передбачені письмовими матеріалами, наданими позивачем на підтвердження заявлених вимог. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та застосувати до позовних вимог позовну давність.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 25.01.2007 року вказано, що тип картки: НОМЕР_1 . Валюта гривня. Строк дії 05/08. Тип кредитного ліміту фінансовий. Базова відсоткова ставка 36 (тридцять шість) процентів з розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту: відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.16 на звороті).

Водночас суд констатує, що в цій анкеті-заяві не зазначено суму кредитного ліміту та умови зміни відсоткової ставки за користування кредитом.

Однак, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що процентна ставка позивачем в різні періоди змінювалась, зокрема з 13.01.2007 року по 31.12.2012 року включно відсотки нараховувались за ставкою 36 % річних, з 01.01.2013 року по 01.09.2014 року за ставкою 30 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8 % річних, з 01.04.2015 по 31.12.2015 року включно 43,2 % річних.

При цьому, за період з 13.01.2007 року до 31.12.2012 р. процентна ставка за користування кредитом становила 36 % , а прострочена процентна ставка становила 72 %, (позивачем розраховано відповідачу до сплати підвищені (в два рази) проценти на прострочену заборгованість)

У іншому розрахунку заборгованості вказано річну процентну ставку на прострочений кредит з 01.10.2019 року до 01.03.2020 року 86,40 % річних, з 01.03.2020 року до 01.08.2020 року 43,20 % річних, з 01.08.2020 року до 13.12.2020 року 42% річних.

З наведеного випливає, що АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку, без повідомлення відповідачки та її згоди було збільшено розмір відсотків за користування кредитом.

Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості по відсоткам проведений позивачем із порушенням умов кредитування за підвищеною відсотковою ставкою.

Апеляційний суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві (анкеті) домовленості сторін про зміну відсоткової ставки, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином з врахуванням того, що у підписаній анкеті-заяві встановлено відсотки за користування кредитом 36% річних, проте така відсоткова ставка протягом строку користування кредитною карткою змінювалась Банком, що вбачається з розрахунку заборгованості; наданий Банком Витяг з Умов та правил, який передбачає право Банку змінювати відсоткову ставку, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. В той же час, Банком нараховувались відсотки, в тому числі, за вказаними вище ставками, які не були обумовлені сторонами у анкеті-заяві, а відтак, розмір заборгованості за простроченими відсотками, визначений Банком не доведено, і підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь Банку нарахованих прострочених відсотків у розмірі 3386,69 грн. відсутні.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за поточним тілом кредиту.

Однак, відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 13.12.2020 року заборгованість за поточним тілом кредиту (фактично отриманих коштів) у відповідача відсутня.

Зокрема, фактично отримані позичальником кошти становлять суму 12000 грн. (встановлений кредитний ліміт), які ОСОБА_1 вже повернула банку, що підтверджується випискою по рахунку.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15 416,77 грн., то слід зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом.

З системного аналізу вищенаведеної норми слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума фактично отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, оскільки позивач не довів наявність підстав для задоволення вказаних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: