Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/327/21

13 липня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Остапишин І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, 10 лютого 2021 року звернувся до приватного нотаріуса в смт. Богородчани Максьом Г.І. з приводу вчинення нотаріальної дії щодо відчуження своєї частки у нерухомому майні. Під час перевірки документів нотаріусом виявлено, що його дані внесені у Реєстр Боржників. 25.02.2021 року йому стало відомо, що приватним виконавцем Мельником Юрієм Анатолійовичем 19.02.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка направлена на виконання за місцем її роботи.

Із постанови видно, що виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження №64327734 є виконавчий напис №62096, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 05.10.2020 року про стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 63400,41 грн.

Оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий за відсутності до того правових підстав. У ньому не зазначено, коли виникла заборгованість, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не перевірено первинні бухгалтерські документи. Фактично жодних кредитних зобов"язань перед стягувачем не мав. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

В судове засідання позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечив щодо розгляду справи у заочному порядку.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. При цьому суд звертає увагу, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАД» та приватний нотаріус Горай О. С. згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи, були належним чином повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання. Нотаріус Горай О.С. 26.04.2021 року надіслав суду копію виконавчого напису та документи на підставі яких він був винесений, проте відзиву. пояснень чи у інший споіб своєї позиції у справі не задекларував. Жоден з відповідачів не поцікавився ходом розгляду справи, у підготовчі засідання та судові засідання призначені на 14.05.2021 року та повторно на 13 липня 2021 року відповідачі не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

У зв`язку з цим, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок)

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат").

Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису містить Порядок (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 зазначив, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Судом встановлено, що 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №62096 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 63400,41 грн за кредитним договором 003-Z/013046 від 05.07.2012 року, укладеним з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.26-27).

Водночас, такого договору у матеріалах справи немає, натомість є договір 003-Z/013046 від 14.09.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 предметом якого є відкриття та обслуговування карткового рахунку.

У матеріалах справи також є договір, отриманий від нотаріуса Горая О.С. про відступлення прав вимоги від 14.02.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТзОВ "Фінансова компанія Кредит-Капітал" предметом якого були права вимоги до боржників а крединими договорами згідно реєстру, що наведений у Доатку №1. Однак будь-яких додатків до вказаного договору у справі немає. Відтак договір про відступлення прав вимоги №11/08/2020-ФА між ТзОВ "Фінансова компанія Кредит-Капітал" та ТзОВ "Фінансова компанія "Аланд" про передачу прав грошової вимоги до боржників, належно не підтверджують законність та обгрунтованість грошових вимог до ОСОБА_1 .

Суд дійшов висновку, що заборгованість, про стягнення якої просив відповідач не можна вважати безспірною, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності дійсного боргу, спору щодо розміру заборгованості. Ним взято до уваги тільки розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, який зроблено відповідачем одноособово без посилання на первинні документи. Тобто, виконавчий напис було вчинено виключно на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого стягувачем, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог до позивача.

Також слід звернути увагу і на таке. З тексту оспорюваного виконавчого напису встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 розділу ІІ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з розрахункових і кредитних відносин" Переліку (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому пункту 2 не передбачено в діючому Переліку.

Тобто приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчиняючи оскаржувани виконавчий напис, керувався нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат".

Беручи до уваги наведене, суд вважає вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства, як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не є належним відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

З огляду на це судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на належного відповідача - ТзОВ "Фінансова компанія "Аланд".

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно дот. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатським бюром "Аверкова Наталія і Партнери" 11.02.2021 року укладено договір №11/2021 про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є надання клієнту правової допомоги.

Позивачем долучено до матеріалів справи звіт про надані послуги у зв`язку із наданням правничої допомоги на підставі договору №11/2011 з урахуванням виду правничої допомоги, вартості 1 години роботи, витраченого часу та ціни за проведену роботу на загальну суму у розмірі 8460 грн, акт №1/11/2021 від 11.02.2021 р. прийому виконаних робіт та наданих послуг за договором №11/21 та акт №2/11/2021 від 18.02.2021 р. прийому виконаних робіт та наданих послуг за договором №11/21 про оплату на загальну суму 8460 грн.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, ціни позову, пропорційності витрат до предмета спору, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги ОСОБА_1 та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на його користь 4000 грн витрат на професійну допомогу, а також 1540 грн судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, керуючись ст.ст.137, 141, 280-285 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №62096 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 63400,41 грн за кредитним договором 003-Z/013046 від 05.07.2012 року, укладеним з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь ОСОБА_1 1540 грн судового збору та 4000 грн витрат на правову (правничу) допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Битківський