ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Харків

справа № 645/826/20

провадження № 22-ц/818/3678/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 16 березня 2021 року в складі судді Бабкової Т.В.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є його батьком. 27.02.2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , його мати, розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » та позивач залишився проживати разом з матір`ю. 23.01.2015 року позивач змінив прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній час є повнолітнім та студентом Харківського національного університету радіоелектроніки, факультету автоматики і комп`ютеризованих технологій, денне відділення. Він потребує матеріальної підтримки, через те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як не може працювати через навчання на денному відділенні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу позивачу категорично відмовляється.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13.02.2020 до досягнення 23-х літнього віку дитиною, але з припиненням виплати аліментів у випадку припинення навчання в учбовому закладі, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп. ( а.с. 31-33) .

14.08.2020 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він просив скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Ухвалою Фрунзенського суду м. Харкова від 16.11.2020 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13.02.2020 року по 30.06.2020 (включно) та з 15.09.2020 до досягнення ОСОБА_1 23-х літнього віку, але з припиненням виплати аліментів у випадку припинення навчання в учбовому закладі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2289 (дві тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір стягнення аліментів, суд врахував, наявність у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тягар матеріальних витрат по утриманню житлового приміщення, де зареєстрована вся сім`я відповідача та сплаті комунальних витрат, які несе саме відповідач, як єдина працездатна особа в сім`ї, що підтверджується наданими ним доказами. В той же час з трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що він має постійне місце роботи, стабільний заробіток, офіційно працевлаштований та з 29.01.2018 працює в ТОВ «КРКА Україна» на посаді менеджера по роботі з ключовими партнерами керівництва служби з розвитку та покращення лікарняних засобів Харківського регіонального підрозділу. Крім того, повнолітній ОСОБА_1 є студентом першого курсу другого (магістерського) рівня вищої освіти спеціальності 151 Автоматизація та компютерно-інтегровані технології, освітньо-професійна програма «Компютерно-інтегровані технологічні процеси і виробництва», факультету АКТ, денної держбюджетної форми навчання Харківського національного університету радіолектроніки, навчається на безоплатній формі навчання, та в період карантину навчання здійснюється дистанційно, а отже з урахуванням матеріального становища відповідача та того, що він є здоровою, працездатного віку особою, суд вважав розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходу відповідача, оскільки саме такий розмір аліментів буде більш ніж достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання, а заявлений позивачем їх розмір 1/4 частини його доходу вочевидь не відповідає принципам розумності та справедливості. При цьому суд враховує, що саме така частка від розміру доходу відповідача найбільш приближена до розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої на 01.01.2021 року, в 2189 грн. Оскільки з 01.07.2020 року по 14.09.2020 року ОСОБА_1 не навчався, право на утримання у вигляді аліментів перервалося, тому аліменти за вказаний період не стягуються. Щодо витрат на правову допомогу, суд зменшив розмір витрат, оскільки адвокат Бірючинський Е.О. не був присутній в судових засіданнях, однак в розрахунку суми його гонорару, зазначено представництво та захист інтересів клієнта в суді - 2000 грн. та з урахуванням задоволення позову частково.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду від 16.03.2021, ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю його позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуальних права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що потреба в матеріальній допомозі у формі аліментів має бути пов`язаною з навчанням, в разі переривання навчання такий студент не виконує освітньої програми, а тому не продовжує навчання, що в розумінні ст. 199 СК України позбавляє його права на отримання матеріальної допомоги. В період з 01.07.2020 по 14.09.2020 здавав екзамени та закінчував навчання на бакалавра, не перериваючи навчання пішов вчитися на магістра. Твердження відповідача про відрахування його з університету з 30.06.2020 не відповідає дійсності. Не погоджується з розміром визначених судом аліментів, оскільки відповідач має достатній та стабільний заробіток для його утримання на гідному рівні. Також, не погоджується з стягненням витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., оскільки наданий повний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та відповідно до ЗУ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат не може гарантувати, що суд прийме позитивне рішення, отже вважає недопустимим посилання суду на часткове задоволення позовних вимог в розрахунку витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01.12.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 630 ( а.с.7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.02.2002, актовий запис № 84, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, прізвище ОСОБА_4 після розірвання шлюбу змінено на « ОСОБА_4 » ( а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 23.01.2005, актовий запис № 01, вбачається, що ОСОБА_1 змінив прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.9).

З довідки Харківського національного університету радіоелектроніки від 14.01.2020 року № 54/1965, вбачається, що ОСОБА_1 є студентом групи АКТАКІТу - 17 - 1 ІІІ курсу, факультету АКТ, денне відділення, довідка дійсна до 30.06.2020 року ( а.с.10).

Відповідно до довідки Харківського національного університету радіоелектроніки та витягу з наказу від 30.06.2020 №753 Ст Харківського національного університету радіоелектроніки, 30.06.2020 ОСОБА_1 був відрахований з університету у зв`язку з виконанням освітньо-професійної програми першого (бакалаврського) рівня вищої освіти та присудженням освітнього ступеня бакалавр ( а.с.61,62).

З довідки Харківського національного університету радіоелектроніки від 25.01.2021 року № 54/2935 та від 04.03.2021 року №54/3035, вбачається, що ОСОБА_1 є студентом групи КІТПВм-20-1, першого курсу другого (магістерського) рівня вищої освіти спеціальності 151 Автоматизація та компютерно - інтегровані технології, освітньо-професійна програма «Компютерно - інтегровані технологічні процеси і виробництва», факультету АКТ, денної держбюджетної форми навчання Харківського національного університету радіолектроніки з 15.09.2020 року (зарахований наказом Ректора ХНУРЕ №116Ст від 11.09.2020 року, нормативний термін навчання за ОПП «магістр» з 15.09.2020 року по 31.12.2021 року. Згідно витягу з наказу ректора Харківського національного університету радіоелектроніки №1283СТ від 29.09.2021 року ОСОБА_1 у стипендії за вступними рейтингами на період з 15.09.2020 року по 31.01.2021 року відмовлено (а.с. 157).

З листів Харківського національного університету радіоелектроніки від 06.08.2020 року №04/17-622та від 26.01.2021 №04/17-93, вбачається, що навчання під час карантину проходить дистанційно ( а.с. 138, 159).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 05.05.2005, ОСОБА_2 з 05.03.2005 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 (після шлюбу - ОСОБА_11 ) (а.с.48).

Від цього шлюбу, з ОСОБА_11 , у відповідача народилось двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.07.2005, актовий запис № 929 від 19.07.2005 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.09.2007, актовий запис № 903 (а.с. 49,50).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_14 та довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №276791, батько ОСОБА_15 непрацездатний за віком та є пенсіонером, інвалідом другої групи (а. с. 51-53).

Відповідно до довідки про доходи № 719103 від 04.08.2020, вбачається, що розмір пенсії батька ОСОБА_14 є досить не значним, так за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року вона становила 2028 грн. 02 коп., щомісяця, та за період з травня 2020 року по липень 2020 року становила 2128 грн. 02 коп.( а.с. 59).

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщені осіб d73b269-4ea3-44e0-95a7-a6963c12988f від 10.08.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідач ОСОБА_2 , його батько ОСОБА_14 та неповнолітні діти відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с. 54).

З відомостей про нарахування та сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що зазначені у рахунках на оплату ЄРЦ Мегабанк та квитанціях про оплату АТКБ «Приватбанк», АТ «Мегабанк» вартість комунальних послуг (у тому числі електропостачання, квартплата, опалення, постачання холодної води, газопостачання, розподіл природного газу, вивіз ТПВ, домофон) за вказаною адресою у березні 2020 року склали 2456 грн. 40 коп., у січні 2020 року - 2394 грн. 40 коп., у лютому 2020 року - 2763 грн. 30 коп.( а.с.57-58).

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 10.08.2020 будь-якого рухомого або нерухомого майно у власності відповідача ОСОБА_2 не має ( а.с.60).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що він має постійне місце роботи, стабільний заробіток, офіційно працевлаштований та працює в ТОВ «КРКА Україна» на посаді менеджера по роботі з ключовими партнерами керівництва служби з розвитку та покращення лікарняних засобів Харківського регіонального підрозділу (м. Харків) ( а.с.87).

З довідки про доходи №41 F від 13.01.2021, вбачається, що за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 загальна сума доходу ОСОБА_2 складає 159337,51 грн., що в свою чергу в середньому становить 26 556,25 грн. на місяць ( а.с. 156).

Згідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 62988791 від 09.09.2020 на примусовому виконанні приватного виконавця Малкової М.В. перебуває виконавчий напис № 17983, виданий 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирьсокого міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 20614 грн. 12 коп. ( а.с.134).

Постановою приватного виконавця Малкової М.В. від 09.09.2020 у ВП № 62988791 стягнуто з ОСОБА_2 основну винагороду у сумі 2061 грн. 41 коп.( а.с. 135).

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами даної статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо мають таку можливість.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Отже, Сімейний кодекс України та Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах та покладає обов`язок по утриманню повнолітньої дитини на обох батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже в рівному ступеню обов`язок брати участь у матеріальних витратах повнолітнього сина покладається і на його матір, яка є працездатною особою.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що при визначенні розміру аліментів необхідно врахувати: матеріальний стан відповідача, наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей; непрацездатного батька ОСОБА_14 , який є пенсіонером та інвалідом II групи та потребує матеріальної допомоги з боку сина; покладення на відповідача, як єдину працездатну особу в родині з 4 х осіб тягаря утримання житла та сплаті комунальних послуг.

Крім того, судова колегія при визначенні розміру аліментів суд правильно врахував, те, що повнолітній ОСОБА_1 є студентом денної держбюджетної форми навчання Харківського національного університету радіолектроніки, навчається на безоплатній формі навчання, та в період карантину навчання здійснюється дистанційно.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З аналізу наведеного, вбачається, що доводи апеляційної скарги, що відповідач має матеріальне становище, яке надає йому можливість сплачувати аліменти на позивача в більшому розмірі ніж 1/12 час всіх видів заробітку, щомісячно, які б свідчили на користь збільшення раніше встановленого судом першої інстанції розміру аліментів - непереконливі. Крім того апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів, також в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про доходи його матері ОСОБА_4 , яка не звільнена від обов`язку утримання позивача, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, отже суд позбавлений можливості врахувати її матеріальний стан при призначенні аліментів на ОСОБА_1 .

Доводи апелянта стосовно продовження навчання в період з 01.07.2020 по 14.09.2020, судова колегія не бере до уваги, оскільки вони спростовуються довідками Харківського національного університету радіоелектроніки від 30.06.2020 №753 Ст та 25.01.2021 року № 54/2935 про його відрахування з інституту з 30.06.2020 та зарахування до вищезазначеного інституту з 15.09.2020, відповідно наказом Ректора ХНУРЕ № 116 Ст від 11.09.2020 року.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для зменшення витрат на правову допомогу, оскільки витрати вказані в розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О. є не обґрунтованими.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Оскільки представник відповідача подав в судовому засіданні усне клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд правильно врахував, що в жодному судовому засіданні суду першої інстанції адвокат Бірючинський Е.О., як представник позивача не приймав участі, хоча в наданому суду розрахунку розміру витрат на правову допомогу визначені витрати за представництво та захист інтересів Клієнта у суді у розмірі 2000 грн.( а.с. 14).

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Після зменшення розміру судових витрат до 5000 грн., суд правомірно стягнув їх у розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог та відняв розмір судового збору, що підлягав би стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку із частковим задоволенням позову.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

З огляду вказане, судова колегія уважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина