Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/62/2021

Справа № 229/5008/18

10 червня 2021 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи Кулика С.В.

представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

третя особа: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначено, що з 12 грудня 2015 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично вона була зареєстрована та мешкала разом з бабусею ОСОБА_6 . Проте, вона спочатку навчалась, а потім отримала роботу у м.Харків, де й проводила більшу частину свого часу.

Між тим, не маючи постійного житла в м.Харкові, своїм житлом вона вважала вказану вище квартиру. Там вона зберігала свій одяг, книги та інші речі.

Останні декілька років бабуся була паралізована, прикута до ліжка, та її доглядали по черзі її мати та її тітка ОСОБА_3 .

Приблизно у лютому 2018 року тітка забрала бабусю до себе, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та всяко перешкоджала її з бабусею зустрічам.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабуся померла. Майже одразу вона та її батьки дазнались, що квартира в якій вона була зареєстрована до теперішнього часу, була приватизована нібито її бабусею за місяць до її смерті. Більш того, зі слів її тітки ОСОБА_3 : «бабуся заповіла квартиру, а ні то сину ОСОБА_3 , а ні то їй самій».

02 серпня 2018 року вона звернулась до міського голови з заявою про проведення перевірки законності приватизації та надання їй копії свідоцтва про право власності на квартиру.

Наприкінці місяця вона отримала відповідь, в якій їй роз`яснено, що приватизація квартири здійснювалась на підставі заяви її бабусі, за яку діяла по довіреності ОСОБА_3 , а також довідка про склад сім`ї, виданої КП «Комсервіс». При цьому, у відповіді зазначено, що КП «Комсервіс» не є органом, який займається реєстрацією за місцем мешкання громадян, тому в наданій довідці про склад сім`ї вказані дані надані квартиронаймачем.

Вона звернулась з заявою до КП «Комсервіс», але отримала таку ж саму відповідь, яка наведена вище.

Крім того, відповідачем їй була надана копія розпорядження органу приватизації №1023 від 24 квітня 2018 року щодо передачі квартири АДРЕСА_3 в приватну власність.

Відповідно ж до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підставою для виникнення права власності на квартиру було: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер б/н видане 04.05.2018, видавник виконавчий комітет Дружківської міської ради.

В тім, вважає приватизацію зазначеної квартири незаконною та такою, що порушує її права.

Просить суд, визнати недійним розпорядження від 24 квітня 2018 року за №1023 щодо передачі квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_6 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04 травня 2018 року, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 .

29 жовтня 2018 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове провадження (а.с. 21 т.1).

11 грудня 2018 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру (а.с.47-48 т.1).

20грудня 2018 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області підготовчі дії були закінчені та справу призначено до розгляду по суті (а.с.56-57 т.1).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 січня 2019 року клопотання представника відповідача про залучення до справи у якості третьої особи ОСОБА_3 було задоволено (а.с.72-73 т.1).

04 лютого 2019 року провадження у справі було зупинено. 28 лютого 2019 провадження у справі було поновлено (а.с.76, 80 т.1).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17 травня 2019 року суддя Лебеженко прийняв справу до свого провадження (а.с.116 т.1).

10 грудня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області були витребувані докази по справі (а.с.141 т.1).

16 січня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області були витребувані докази по справі (а.с.190 т.1).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 30 грудня 2020 року та 29 січня 2021 року було визнано явку позивача обов`язковою (а.с.231, 237 т.1).

Ухвалою Дружківського міського Донецької області від 09 березня 2021 року, клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було задоволено (а.с.244 т.1).

30 березня 2021 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області були витребувані докази по справі (а.с. 11 т.2).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що раніше вона проживала в квартирі АДРЕСА_4 разом з батьками. В 2009 році вона закінчила школу в м.Дружківка, після чого навчалася в інституті в м.Харків. Під час навчання вона була зареєстрована та мешкала у гуртожитку в м.Харків. Після закінчення навчання в 2015 році, вона почала працювати в м.Харків, мешкала там в орендованій квартирі. В м.Дружківка вона жодного дня не працювала.

Її бабуся, ОСОБА_6 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , хотіла, щоб ця квартира після її смерті залишилася їй, оскільки на той час вона не мала власного житла. Вона надала згоду на її реєстрацію за цією адресою. В грудні 2015 року вона звернулася до Дружківського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області, де заповнила необхідні документи. На той час її бабуся, ОСОБА_6 , була паралізована, однак рука у неї була робоча, тому працівник ДМС поїхав до неї додому, щоб вона підписала згоду на реєстрацію. Хто саме з працівників ДМС їздив до її бабусі, вона не пам`ятає.

12 грудня 2015 року вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , за місцем мешкання своєї бабусі. Коли вона приїжджала з м.Харків до м.Дружківка приблизно раз на місяць, то мешкала у цій квартирі, там знаходилися її особисті речі, книги. Вона передавала своєї матері гроші, частина з яких йшла на оплату комунальних послуг. Скільки саме грошей вона передавала, вона не пам`ятає. З сусідами вона не спілкувалася, оскільки не мала достатньо вільного часу для цього. ЇЇ матір та її рідна тітка ОСОБА_3 доглядати за її бабусею.

Незадовго до смерті її бабусі, ОСОБА_3 перевезла її до себе в квартиру та перешкоджала їхнім зустрічам. ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабуся померла. Після похорон їй стало відомо, що квартира була приватизована моєю бабусею. Оформленням приватизації цієї квартири займалася її тітка ОСОБА_3 .

Вважає, що відповідачем були порушені її права під час оформлення приватизації квартири АДРЕСА_3 , де вона була зареєстрована з 12 грудня 2015 року, а тому просить суд задовольнити її позовні вимоги та визнати недійсним розпорядження від 24.04.2018 року №1023 щодо передачі цієї квартири у власність її бабусі ОСОБА_7 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбулась відповідно до Закону на підставі наданих власником квартири документів. Просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що в квартирі АДРЕСА_3 мешкали її батьки з 1972 року. Її племінниця ОСОБА_8 жодного дня не мешкала в цій квартирі. в 2014 році помер її батько. Її матір перенесла інсульт, вона її доглядала, отримувала за неї пенсію, сплачувала комунальні послуги за квартиру. ОСОБА_8 не приходила до своєї бабусі, не провідувала її, тому остання на неї завжди ображалася. Її мати ОСОБА_6 хотіла приватизувати свою квартиру, тому вона займалася оформленням необхідних документів, оскільки у неї була довіреність від її імені. У виконкомі їй сказали, які документи необхідно зібрати. КП «Комсервіс» надала їй довідку, що за даною адресою зареєстрована лише її матір ОСОБА_6 . В квітні 2018 року вона отримала свідоцтво на право власності на квартиру. В травні 2018 року її мати переїхала до неї. За місяць до смерті мати склала заповіт. Після смерті матері їй стало відомо від своєї сестри ОСОБА_9 , що ОСОБА_8 зареєструвалася в квартирі за місцем мешкання ОСОБА_6 . З 2015 по 2018 рік вона оформлювала субсидію на оплату комунальних послуг і КП «Комсервіс» також надавав довідки, про те, що за даною адресою зареєстрована лише одна особа її матір. Згоди на реєстрацію ОСОБА_8 вона не давала, побачила ОСОБА_8 лише на похоронах.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_10 просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, а реєстрація позивачки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відбулась в результаті шахрайських дій батька позивачки, який вступив в злочинну змову з працівниками Дружківського відділу ДМС України в Донецькій області.

Суд заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що згідно розпорядження органу приватизації №1023 від 24.04.2018 року, прохання наймача ОСОБА_6 про передачу квартири (будинку) в якій вона мешкає і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було задоволено та передано вказану квартиру в приватну власність (а.с.8 т.1).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.07.2018 №130017656 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер б/н від 04.05.2018, видавник Дружківська міська рада, на праві приватної власності ОСОБА_6 належала квартира, яка розташована за адерсою: АДРЕСА_1 (а.с. 9 т.1).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 м.Дружківка, Донецької області (а.с.10 т.1).

Також судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб позивачка ОСОБА_11 уклала шлюб із ОСОБА_12 та має прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_13 » (а.с.11 т.1).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , батьками позивачки є ОСОБА_14 та ОСОБА_9 (а.с.7 т.1).

Дошлюбне прізвище матері позивачки « ОСОБА_15 », дана обставина сторонами не оспорюється та не заперечується.

При цьому, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_16 є ОСОБА_17 та ОСОБА_6 (а.с.6 т.1).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_6 .

Із довідки про реєстрацію місця проживання особи №2160 від 31.07.2018, вбачається, що за відомостями виконавчого комітету Дружківської міської ради ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивачка), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 12 грудня 2015 року і по теперішній час (а.с.12 т.1).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1432-1 від 08.09.2018, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Дата внесення до Реєстру інформації щодо реєстрації позивачки: 10.08.2018 (а.с.15 т.1).

На звернення позивачки до міського голови Дружківської міської ради від 06.08.2018, заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Крамський П.В. у відповіді №30/2108/01 від 16.08.2018 зазначив наступне, що за інформацією КП БТІ, приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 виконана на підставі Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (із змінами, внесеними згідно наказом Держжитлокомунгоспу №72 від 05.08.1994), затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово комунальному господарству від 15.09.1992 №56 та заяви ОСОБА_6 , за яку діяла по довіреності ОСОБА_3 , а також довідки про склад сім`ї, виданою комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради від 18.04.2018 №1008.

КП «Космсервіс» не є органом, який займається реєстрацією за місцем проживання громадян. В довідці, яка була видана КП «Комсервіс» від 18.04.2018 дані вказані на підставі інформації, якою володіє дане підприємство. Ця інформація складається на підставі наданих квартиронаймачем даних (а.с.13-14 т.1).

Згідно відповіді заступника міського голови Крамського П.В. №30/2563/01 від 03.10.2018, приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбулась на підставі заяви на приватизацію квартири, копії паспорту, довідки про склад сім`ї, технічного паспорту.

Відповідно до п.19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року №109/17404 (діючого на час подачі заяви на приватизацію) комунальним підприємством Дружківське міське бюро технічної інвентаризації була прийнята довідка про склад сім`ї, підготовлена підприємством, що обслуговую житловий будинок (а.с.16 т.1).

Із відповіді директора КП «Комсервіс» ОСОБА_19 , вбачається, що КП «Комсервіс» не є органом, який займається реєстрацією за місцем проживання громадян. В довідці про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , яка була видана підприємством від 18.04.018, дані вказані на підставі інформації, якою володіє. Ця інформація складається на підставі наданих квартирних даних (а.с.17 т.1).

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що з січня 2015 року він працює начальником Дружківського відділу ДМС України в Донецькій області. Матеріали щодо реєстрації/зняття з місця реєстрації, які були передбачені Наказом МВС України №1077 від 22.11.2012 року за період з 2009 по 12.12.2015 рік були знищені згідно акту №1 від 20.06.2019 року, оскільки термін зберігання цих документів складає три роки. Інші матеріали щодо реєстрації ОСОБА_1 не зберіглися. Жодний нормативний акт, який регламентував на той час порядок реєстрації місця проживання, не забороняв співробітникам ДМС виїжджати за місцем мешкання власника житла для отримання згоди на реєстрацію особи. У виключних випадках, пов`язаних з неможливістю через стан здоров`я власника житла прибути до Дружківського відділу ДМС, співробітники їздили до нього, однак це було дуже рідко, один два рази на рік. Заява про реєстрацію ОСОБА_1 в ЦНАП Дружківської міської ради Донецької області не передавалася. З документів, які маються у розпорядженні Дружківського відділу ДМС України в Донецькій області вбачається, що позивач змінила прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу та 23.08.2018 року отримала новий паспорт (ID-картку). Попередній її паспорт був знищений.

При цьому, свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що в грудні 2015 року він працював на посаді т.в.о. начальника відділу ДМС України в Донецькій області. Порядок реєстрації/зняття з місця реєстрації на той період був регламентований Наказом МВС України №1077 від 22.11.2012 року. Згідно цього наказу особа особисто заповнює заяву (додаток 5), де вказує свої персональні дані, за якого адресу на який адрес бажає перереєструватися, дані про власника житла. Власник житла або основний наймач своїм підписом надає згоду на реєстрацію цієї особи. Якщо власник житла через стаy свого здоров`я не може з`явитися до ДМС, то необхідна нотаріально завірена заява від нього, або нотаріальна довіреність. Співробітник міграційної служби перевіряє дані, які вказані в заяві, проставляє штамп та вносить дані в облікову картку талон, після чого ці дані передає до адресного бюро. Заяви та документи, а також журнали реєстрації зберігаються три роки, після чого знищуються. Частина матеріалів (додаток 1,2) передається до ЦНАПу. Згідно акту №1 від 20.06.2019 року заяви (документи) про реєстрацію місця проживання/перебування за період з 2009 по 2015 рік були знищені.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Стаття 345 ЦК України, є загальною, оскільки відсилає до спеціального приватизаційного законодавства України. Умови одержання фізичними та юридичними особами державного майна та майна, що є в комунальній власності, визначаються Законом України «Про Державну програму приватизації», Законом України «Про приватизацію державного майна», Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Законом України «Про приватизаційні папери», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Земельним кодексом України та іншими законодавчими й нормативно-правовими актами.

Згідно ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частиною 1 ст. 2 вказаного Закону встановлено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення .

Таким чином, для участі в приватизації необхідно дотримання двох умов: постійне проживання у приміщенні, яке підлягає приватизації та його особисте звернення до органів приватизації.

Згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян - громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Наведені вище норми вказують на те, що участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак, і право на приватизацію.

При цьому, стаття 64 ЖК УРСР, передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Статтею 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до чинного житлового законодавства (ст. 71 Житлового кодексу України) при відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї, в тому числі колишніх, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Отже, безумовною підставою приватизації квартири членами сім`ї наймача, є їх постійне проживання у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, внаслідок чого, вони мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно розпорядження органу приватизації №1023 від 24.04.2018 року, прохання наймача ОСОБА_6 про передачу квартири (будинку), в якій вона мешкає і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було задоволено та передано вказану квартиру в приватну власність (а.с.8 т.1).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що раніше вона проживала в квартирі АДРЕСА_4 разом з батьками. В 2009 році вона закінчила школу в м.Дружківка, після чого навчалася в інституті в м.Харків. Під час навчання вона була зареєстрована та мешкала у гуртожитку в м.Харків. Після закінчення навчання в 2015 році, вона почала працювати в м.Харків, мешкала там в орендованій квартирі. В м.Дружківка вона жодного дня не працювала. 12 грудня 2015 року вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , за місцем мешкання своєї бабусі. Коли вона приїжджала з м.Харків до м.Дружківка приблизно раз на місяць, то мешкала у цій квартирі, там знаходилися її особисті речі, книги. Вона передавала своєї матері гроші, частина з яких йшла на оплату комунальних послуг.

Однак, суд вважає, що пояснення позивачки ОСОБА_1 в частині того, що вона один раз на місяць приїзджала з м.Харкова до м.Дружківка та мешкала у квартирі АДРЕСА_3 , а також надавала кошти для оплати комунальних послуг за вказаною адресою, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки не підтверджуються жодними доказами та спростовуються наступними показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що в квартирі АДРЕСА_3 мешкали його бабуся та дідусь. Після смерті дідуся його бабуся ОСОБА_6 перенесла два інсульти, після яких не могла рухатися. Спочатку його матір і тітка по черзі доглядали за бабусею, однак потім ОСОБА_9 все рідше приймала участь у цьому. У зв`язку з тим, що бабуся була паралізована, була оформлена довіреність від її імені. Бабуся хотіла приватизувати свою квартиру, тому його мати ОСОБА_3 займалася оформленням та збором необхідних документів. Комунальні послуги за цю квартиру сплачувала його мати з пенсії бабусі, а також частину грошових коштів надавав він. Його тітка ОСОБА_9 участі в оплаті комунальних послуг не приймала. Її донька ОСОБА_8 в 2009 році поїхала навчатися до м.Харків, за весь час він бачив її в м.Дружківка лише кілька разів. ОСОБА_1 ніколи не мешкала в квартирі його бабусі, там ніколи не було її речей. На момент приватизації квартири, в ній була зареєстрована лише його бабуся ОСОБА_6 . Йому відомо, що реєстрацією ОСОБА_8 займався її батько ОСОБА_14 . Його бабуся хотіла залишити свою квартиру йому. Приблизно за місяць до її смерті, вона, в присутності нотаріуса, склала відповідний заповіт. Його мати втомилася бігати кожного дня по декілька разів до своєї матері, тому в травні 2018 року вони перевезли її до себе.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила, що вона разом працювала з покійною ОСОБА_6 багато років. Знайома з її родиною більше 40 років, підтримала з ними добрі відносини, часто приходила до них в гості. Останні роки ОСОБА_6 була паралізована. Її донька ОСОБА_3 доглядала за нею. Іноді вона бачила ОСОБА_9 з онучкою ОСОБА_24 . Їй відомо, що ОСОБА_25 навчалася в м.Харків, вийшла там заміж, там же живе і працює. ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка мешкала одна.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні пояснила, що вона тривалий час мешкала по сусідству з померлою ОСОБА_6 , з якою підтримувала дружні відносини. Також, вона знайома з її доньками ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Після того як ОСОБА_6 паралізувало, її постійно доглядала ОСОБА_27 . ОСОБА_29 приходила по вихідних днях. ЇЇ доньку ОСОБА_30 вона не бачила після того, як остання поїхала навчатися до м.Харків. Вона періодично бувала в квартирі ОСОБА_6 і та ніколи їй не казала, що хоче залишити свою квартиру онучці ОСОБА_31 . Стверджує, що ОСОБА_32 в цій квартирі ніколи не проживала.

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні пояснила, що вона також тривалий час мешкала по сусідству з померлою ОСОБА_6 , з якою підтримувала дружні відносини. Після того як ОСОБА_6 захворіла, її весь час доглядала її донька ОСОБА_3 . Її інша донька ОСОБА_9 рідко приходила, іноді ночувала у матері. ЇЇ доньку ОСОБА_1 вона бачила лише один раз, коли вони прийшли до ОСОБА_6 всією родиною.

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні пояснила, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . Їх мати мешкала по АДРЕСА_5 . Відносни між сестрами ОСОБА_35 та ОСОБА_27 склалися не дуже добрі, вони практично не спілкуються між собою.

21 травня 2018 року вона була присутня при складанні заповіту. Крім неї в квартирі також знаходилися: приватний нотаріус Міросєді В.М., ОСОБА_3 , її син ОСОБА_36 , знайома ОСОБА_37 . ОСОБА_6 заповіла свою квартиру ОСОБА_38 , оскільки його матір сім років її доглядала, а ОСОБА_36 їй допомагав. Їй відомо, що в квітні 2018 року ОСОБА_3 займалася оформленням приватизації цієї квартири, оскільки у неї була довіреність. В травні 2018 року ОСОБА_3 перевезла матір до себе в квартиру, так як стан здоров`я останньої погіршився. Онучку ОСОБА_1 вона побачила тільки на похоронах. Комунальні послуги за квартиру оплачувала ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає по сусідству з ОСОБА_3 з 2000 року, підтримує з нею добрі відносини. Їй відомо, що ОСОБА_3 доглядала за своєю матір`ю, яка була паралізована після перенесеного інсульту.

Свідок ОСОБА_40 у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає по сусідству з ОСОБА_3 . Їй відомо, що ОСОБА_3 доглядала за матір`ю більше восьми років. В травні 2018 року ОСОБА_6 привезла карета швидкої допомоги до ОСОБА_3 , де вона мешкала до кінця життя.

Суд виходячи із аналізу вищезазначених показань свідків, не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно узгоджуються між собою та є послідовними.

Між тим, в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , які пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача. Його донька ОСОБА_1 після закінчення школи у 2009 році вступила до вузу в м.Харків. Її бабуся ОСОБА_6 хотіла зареєструвати його доньку в квартирі за місцем свого мешкання, щоб в подальшому ця квартира досталася їй. Під час навчання його донька була зареєстрована та мешкала в гуртожитку. Після закінчення навчання, в грудні 2015 року його донька ОСОБА_1 з дозволу її бабусі зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_3 . Він разом з представником Дружківського відділу ДМС їздив до ОСОБА_6 , щоб підписати необхідні документи. В цей час в квартирі також знаходилася ОСОБА_3 . Періодично на вихідних його донька приїжджала з м.Харків та мешкала у бабусі. Це було її основне місце проживання, там знаходилися її речі. Він з дружиною щомісячно залишали ОСОБА_3 гроші в сумі 100 грн. на оплату комунальних послуг. ОСОБА_3 отримувала пенсію ОСОБА_6 , з якої сплачувала комунальні послуги. Після похорон вони дізналися, що ця квартира приватизована. Під час приватизації цієї квартири були порушені права його доньки, тому вона звернулася до суду.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що в 2015 році після смерті батька, у її матері стався інсульт, тому вона разом зі своєю сестрою ОСОБА_3 почали доглядати за нею. Її мати, ОСОБА_6 , хотіла, щоб її онучка ОСОБА_1 мешкала разом з нею. За згодою з ОСОБА_3 в грудні 2015 року в квартирі АДРЕСА_3 була зареєстрована її донька ОСОБА_1 . На той час її донька працювала в м.Харків, тому коли вона приїжджала в м.Дружківка на вихідних, вона разом з нею ночувала у своєї матері, доглядала за нею. Комунальні послуги за квартиру сплачувала ОСОБА_3 , яка користувалася пенсією матері, частину грошей надавала вона разом зі своїм чоловіком. Після смерті матері, вона дізналася, що ця квартира приватизована. Приватизацією квартири займалася її сестра ОСОБА_3 . Про те, що її матір склала заповіт, їй не відомо.

Проте, до показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_9 в частині, того, що позивачка ОСОБА_1 приїжджала до бабусі на вихідних у м.Дружківка де мешкала разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . А також, те, що позивачка надавала кошти на оплату комунальних послуг за вищевказану квартиру, суд ставиться критично виходячі з наступного:

По-перше, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_9 є батьками позивачки ОСОБА_1 , що може свідчити про їх зацікавленість у позитивному вирішенні цієї справи;

По-друге, їх покази в цій частині, в повній мірі спростовуються показами свідків: ОСОБА_40 , ОСОБА_39 , ОСОБА_34 , ОСОБА_41 , ОСОБА_23 , ОСОБА_33 , ОСОБА_26 .

По-третє, в матеріалах справи не має жодного доказу та документально не підтверджено, що позивачка надавала кошти на оплату комунальних послуг за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків.

У відповідності до ч. 1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з моменту її реєстрації, а саме з 12.12.2015 проживала окремо від своєї бабусі у м.Харкові, (де з початку навчалася, після працювала, вийшла заміж та продовжує на теперішній час працювати та мешкати). Спірну квартиру залишила добровільно, особистих речей та майна у квартирі не мала, не приймала участі в оплаті за житло та комунальні послуги не мешкала у спірному житлі на час приватизації, що відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є обов`язковою умовою (постійне проживання) для участі у приватизації житла

Поряд з цим, судом в ході розгляду справи встановлено, що позивачка не проживала у спірній квартирі без поважних причин у строк встановлений ст.71 ЖУ УРСР, а підстави для продовження цього строку, визначеного цією статтею, що надавало б можливість збереження за позивачкою спірного жилого приміщення судом не встановлено. А тому станом на 2018 рік вона не мала права на передачу їй житла у приватну власність на підставі ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Враховуючи наведене, суд вважає, що приватизація квартири АДРЕСА_3 , відбулась у передбачений Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», спосіб та порушень Закону судом не встановлено.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті 10 червня 2021 року.

Повний текст рішення суду складено 17 червня 2021 року.

Суддя: В.О.Лебеженко