Справа № 308/4639/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Мацола О.-Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Маєрчик Павла Степановича на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 308/4639/20 (Головуючий: Сарай А.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи тим, що у позивача у власності перебувала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0895 га, кадастровий номер :31:003:0120, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року та додатковим договором № 1 від 01.12.2015 року.

13 травня 2019 року позивачу стало відомо про те, що рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Мага Т.В. за № 37780008 від 26.10.2017 року скасовано запис про право власності ОСОБА_1 на вказану ділянку, а наступним рішенням від 07.03.2018 року за № 40042137 зареєстровано право власності на земельну ділянку за Ужгородською міською радою.

Підставою для прийняття вищевказаних рішень державного реєстратора, що призвело до вибуття з володіння ОСОБА_1 майна поза його волею слугувало прийняття рішення Ужгородським міськрайонним судом від 14 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у справі № 308/12760/15 за позовом прокурора м. Ужгорода до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення та скасування акту на право власності на земельну ділянку.

Даними рішеннями судами визнано незаконним та скасовано п. 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року за № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, укладений 25.08.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер правочину 4089107) та додатковий договір № 1 від 01.12.2015 року до вказаного договору дарування (реєстраційний номер 2930).

Однак, постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 308/12760/15 вказані рішення першої та апеляційної інстанцій частково скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради про визнання договору дарування земельної ділянки та додаткового договору до договору дарування недійсними. В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 липня 2017 року залишено без змін.

Враховуючи викладене, договір дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року та додатковий договір від 01.12.2015 року № 1 на сьогоднішній день є чинними. На підставі даних правовстановлючих документів ОСОБА_1 наділений правом власності на земельну ділянку, яке наразі оспорюється Ужгородською міською радою, що вказує на необхідність захисту порушених прав позивача.

При вказаних обставинах, майно (земельна ділянка), яка вибула з володіння ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване касаційною інстанцією, вважається таким, що вибуло з володіння поза волею власника і підлягає витребуванню на користь власника.

Враховуючи те, що спірне майно вибуло без волі його власника ОСОБА_1 на підставі скасованого судового рішення, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

На підставі наведеного, позивач просив витребувати із незаконного володіння Ужгородської міської ради на його ОСОБА_1 користь земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0895 га, кадастровий номер :31:003:0120.

У червні 2020 року Ужгородською міською радою до суду подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про витребування майна, згідно з якою просить: витребувати від ОСОБА_1 земельні ділянки за кадастровим номером :32:001:0401, площею 0,0844 га, та за кадастровим номером :32:001:0400, площею 0,0051 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 51 830 грн., на користь територіальної громади міста Ужгород.

В обґрунтування зустрічного позову Ужгородська міська рада зазначає, що позовна заява позивача є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2017 року у справі № 308/12760/15 позов прокурора м. Ужгорода до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, скасування акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування було задоволено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 308/12760/15 вказані рішення першої та апеляційної інстанцій частково скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради про визнання договору дарування земельної ділянки та додаткового договору до договору дарування недійсними.

В інший частині рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2017 року залишено без змін.

При задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що п. 1.18 рішення Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, так як Ужгородською міською радою були допущені порушення під час відведення та передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, зокрема, щодо питання зміни її цільового призначення та врахування її розташування. У зв`язку з чим також було визнано недійсним державний акт, який виданий на підставі цього рішення.

Також, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що до спірної земельної ділянки частково включено запроектовану дорогу, яка відноситься до земель загального користування, передача яких у приватну власність не допускається згідно з п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України. Вищезазначене свідчить про незаконність оформлення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Оскільки рішення, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку за вищезазначеною адресою, прийнято Ужгородською міською радою протиправно, суди прийшли до висновку про обґрунтованість вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :31:003:0120, виданого ОСОБА_2 .

Зазначає, що як встановлено матеріалами справи № 308/12760/15-ц ОСОБА_1 став власником спірної земельної ділянки на підставі договору дарування земельної ділянки від 25.08.2015 року та додаткового договору № 1 від 01.12.2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0895 га за кадастровим номером :31:003:0120, яка розташована: АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 4089107 та Державним актом на право власності на земельну ділянку за даним кадастровим номером. Всі зазначені обставини перевірені та встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2016 року та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2017 року у справі № 308/12760/15-ц, і доказуванню, відповідно до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають.

Ужгородська міська рада вказує, що спірна земельна ділянка належить територіальній громаді, незаконно вибула із її власності, без волі власника, оскільки передана на підставі незаконних рішень ради, з порушенням норм чинного законодавства, за наявності дефекту волі власника майна, що доведено та встановлено вищезазначеними рішеннями судів і наявні правові підстави для витребування земельних ділянок з володіння добросовісного набувача, а саме від ОСОБА_1 , який придбав її згідно з договором дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року у ОСОБА_2 ..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Витребувано від ОСОБА_1 земельні ділянки за кадастровим номером :32:001:0400, площею 0,0051 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 на користь територіальної громади міста Ужгорода.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради 2 102,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як судром необґрунтовано встановлено факт володіння позивачем спірною земельною ділянкою, оскільки такий факт повністю суперечить наявним в матеріалах справи доказам. Судом неправильно застосовано норму ст. 388 ЦК України, так як майно витребувано від особи, що таким майном не володіє, майно не є об`єктом цивільних прав, бо не зареєстровано в реєстрі речових прав як об`єкт нерухомого майна. Майно витребуване на користь володіючого і зареєстрованого власника на користь особи права якої не порушено.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка підстримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради Зеленяк С.С., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року та додаткового договору № 1 від 01.12.2015 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :31:003:0120, площею 0,0895 га, в АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 4089107 та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578763.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року (справа № 308/12760/15-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року, визнано незаконним та скасовано пункт 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради Закарпатської області від 27 листопада 2009 року № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та додатковий договір від 01 грудня 2015 року № 1 до вказаного договору дарування (реєстраційний номер 2930).

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2017 року в частині позовної вимоги про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року та додаткового договору від 01.12.2015 року № 1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення яким у задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури у цій частині відмовлено, а в решті рішення вищезазначених судів залишено без змін.

Рішенням судів встановлено, що п. 1.18 рішення Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, так як Ужгородською міською радою були допущені порушення під час відведення та передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, зокрема, щодо питання зміни її цільового призначення та врахування її розташування. Крім цього, до спірної земельної ділянки частково включено запроектовану дорогу, яка відноситься до земель загального користування, передача яких у приватну власність не допускається згідно з п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України.

Таким чином, судами встановлено, про незаконність оформлення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Після постановлення ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у справі № 308/12760/15-ц рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Мага Т.В. від 26.10.2017 року за № 37780008 було скасовано запис про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :31:003:0120, та рішенням державного реєстратора від 07.03.2018 року за № 40042137 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за Ужгородською міською радою (форма власності: комунальна), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 166384414 від 13.05.2019 року).

Рішенням ХХХ сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 13.12.2018 року № 1352 «Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» Департаменту міського господарства було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднанню земельної ділянки площею 0,0895 га на земельні ділянки площею 0,0051 га та площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 з подальшою реєстрацією комунальної власності за умови винесення земельних ділянок на аукціон.

На підставі цього рішення було розроблено відповідну технічну документацію.

Відповідно до рішення ХХХV сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 18.04.2019 року № 1516 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» вирішено Департаменту міського господарства затвердити зазначену технічну документацію на земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: :32:001:0401 (площею 0,0844 га) та :32:001:0400 (площею 0,0051 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 з подальшою реєстрацією комунальної власності.

На даний час земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: :32:001:0401 (площею 0,0844 га) та :32:001:0400 (площею 0,0051 га), що утворилися внаслідок поділу земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, площею 0,0895 га, перебувають у комунальній власності.

При зверненні в суд із позовом ОСОБА_1 посилається на те, що договір дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року та додатковий договір від 01.12.2015 року № 1 на сьогоднішній день є чинними і на підставі даних правовстановлючих документів він наділений правом власності на земельну ділянку, та враховуючи, що спірне майно вибуло без волі його власника ОСОБА_1 на підставі скасованого судового рішення, вважає, що має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Спірна земельна ділянка до передачі її у власність згідно з планово-картографічними матеріалами рахувалась сільськогосподарськими угіддями, що відображено в матеріалах щодо вибору місця розташування земельної ділянки і відносилась до земель сільськогосподарського призначення, а у власність ОСОБА_2 така передана вже як земельна ділянка житлової та громадської забудови.

Матеріали справи не містять відомостей про прийняття міською радою рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. Також, до спірної земельної ділянки частково включено запроектовану дорогу, яка відноситься до земель загального користування передача яких у приватну власність не допускається згідно з пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України.

Оскільки, ОСОБА_2 отримала земельну ділянку із порушенням норм чинного законодавства і не мала законних прав на відчуження земельної ділянки за кадастровими номерами :31:003:0120, і доводи ОСОБА_1 про правомірність набуття права власності на спірні земельні ділянки, так як договір дарування земельної ділянки від 25.08.2010 року та додатковий договір № 1 від 01.12.2015 року на даний час є чинним, судом обґрунтовано не взято до уваги, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості з`ясувати історію відчуження спірної земельної ділянки.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши протиправність набуття земельної ділянки, виходячи з протиправності спірного пункту рішення органу місцевого самоврядування, згідно з яким така земельна ділянка була відведена та безоплатно передана у власність ОСОБА_2 , встановлена вищезазначеними судовими рішеннями, суд обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_1 про витребування спірного майна.

Оцінивши доводи позивача за зустрічним позовом та виходячи з досліджених матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що про обставини порушення свого права щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками Ужгородська міська рада дізналася з постанови Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 308/12760/15, згідно з якою рішення суду першої та апеляційної інстанції частково скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради про визнання правовстановлюючого документу, а саме договору дарування земельної ділянки та додаткового договору дарування недійсним і обставини свідчать, що Ужгородська міська рада при зверненні у суд із позовом 12.06.2020 року не пропустила строки позовної давності.

Під час ухвалення судового рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин із посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини, докази, відхилені та прийняті судом і які відображені у судовому рішенні у їх сукупності, є підставою для відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , та застосуванню зустрічних позовних вимог Ужгородської міської ради.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляц3ійної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2021 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой