Справа № 183/3807/19
№ 2/183/665/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засіданні Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за невиконання зобов`язання за договором дорученням,-

в с т а н о в и в :

19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 26.05.2018 року у розмірі 7000 доларів США в еквіваленті у гривні на день винесення рішення суду за офіційним курсом НБУ. В подальшому підстави позовних вимог позивачем були змінені з невиконання умов договору позики на невиконання умов договору доручення. Так позивач посилається на те, що 17 травня 2018 року позивач на підставі укладеного з відповідачем усного договору доручення уповноважила відповідача на продаж її частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та придбання на її ім`я будь-якої квартири, та вчинення інших дій, пов`язаних з виконанням даної довіреності. У зв`язку з необхідністю збільшення повноважень відповідача щодо розпорядження майном та інших дій, пов`язаних з виконанням довіреності, 26 травня 2018 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 на управління на розпорядження її частиною вказаного житлового будинку та набуття на ім`я позивача будь-якого нерухомого майна, про що було складено нотаріальну довіреність. 26 травня 2018 року позивач передала для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2 7000 доларів США відповідачу, про що ОСОБА_3 склала розписку. У випадку якщо цю квартиру не буде придбано, відповідач зобов`язалася повернути грошові кошти. Позивач поїхала до Республіки Чехія та очікувала від відповідача відомості щодо придбання квартири. Однак 04 грудня 2018 року відповідач з невідомих позивачу підстав подарувала половину квартири за адресою: АДРЕСА_2 матері позивача, про що домовленості з нею не було. Таким чином, відповідач не придбала на ім`я позивача означену квартиру, на надіслану претензію про повернення коштів не відреагувала, борг не повернула, а тому вважає, що відповідач порушила вимоги ст.ст. 1000, 1006 ЦК України, не виконавши зобов`язання за договором доручення, а тому посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1000, 1003, 1006 ЦК України просила суд стягнути з відповідача на її користь 7000 доларів США в еквіваленті у гривні на день винесення рішення суду за офіційним курсом НБУ.

У своєму відзиві ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Посилалася на те, що позивач, яка є її кумою, у 1994 році виїхала проживати до Республіки Чехія. В будинку по АДРЕСА_1 мешкала її мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 1/4 частка цього будинку належала позивачу, ще 1/4 частина синові позивача та 1/2 частка будинку була власністю ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що цей будинок перебував в аварійному стані, мати позивача самостійно вирішити питання його продажу та навіть свого переселення до іншого помешкання не могла. Саме тому, позивач, яка була у відпустці в Україні, попросила ОСОБА_2 допомогти продати цей будинок і знайти придатне для матері житло. Таким житлом за їх домовленістю, стала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , 1/2 частина якої належала їй ОСОБА_2 а інша половина її братові. Квартира в рівних частинах дісталася їм у спадок після смерті їх матері. З цією метою, ОСОБА_1 оформила на ім`я ОСОБА_2 довіреність. Однак ні про які гроші в розмірі 7000 доларів США не йшлося, вона ніколи не брала у ОСОБА_1 грошей. Однак наступного дня, після оформлення довіреності, 26 травня 2018 року, ОСОБА_1 для перестраховки попросила ОСОБА_2 написати формальну розписку, що вона ОСОБА_2 нібито взяла у ОСОБА_1 7000 доларів США, оригінал якої вона поверне, коли квартира буде оформлена на неї та її матір. В липні 2018 року ОСОБА_2 за довіреністю усіх трьох власників будинку по АДРЕСА_1 продала його, однак за значно меншу суму, ніж сподівалися. Вона самостійно без допомоги позивача допомогла матері ОСОБА_1 ОСОБА_4 переїхати в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де допомогла їй зареєструвати свої місце проживання. А отримавши свідоцтво про право на спадщину від 12 листопада 2018 року, вона подарувала свою частину ОСОБА_4 . Брат ОСОБА_5 , який на той час ще не отримав свідоцтво про право на спадщину, тобто правовстановлювальний документ на половину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , перебував, як і позивач, на заробітках в Республіці Чехія, а тому інша половина квартири ще не була оформлена на позивача. Брат ОСОБА_2 ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру лише 08 квітня 2019 року. Взимку з 2018 на 2019 рік стосунки між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 погіршилися і остання вирішила нажитися на ній. Так на прохання ОСОБА_1 , її син ОСОБА_7 вивіз ОСОБА_4 з зазначеної квартири у невідомому їй напрямку, не дає можливості з нею спілкуватися, а також не дає можливості оформити іншу половину квартири, яка на сьогодні перебуває у власності ОСОБА_6 . Таким чином, вона ніколи на брала від ОСОБА_1 грошей в сумі 7000 доларів США, а допомога подрузі у продажу будинку, переселення її матері в квартиру були обумовлені дружніми стосунками. Розписка, надана позивачем не містить обов`язкових умов договору ні договору позики, ні договору-доручення, а тому не може бути визнана такою. У задоволенні позову просила відмовити.

У своїй відповіді на відзив представник позивача адвокат Кульчицький О.С. посилаючись на підставі визначені позовом на змінами до нього, зазначив, що розписка від 26 травня 2018 року є дійсним підтвердженням факту передачі грошових коштів в розмірі 7000 доларів США, яка містить умови отримання цих коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання, а тому вона є належним доказом отримання відповідачем коштів на купівлю квартири.

19 червня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

12 лютого 2020 року у справі ухвалене заочне рішення у справі.

13 березня 2020 року ОСОБА_2 подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою від 16 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 залишено без руху та наданий час для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

17 квітня 2020 року заочне рішення скасоване.

24 вересня 2020 року закінчене підготовче провадження у справ та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_8 та, посилаючись на ті ж підстави, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Довгаль С.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Посилаючись на підставі викладені у відзиві кожний в окремості просили в задоволенні позову зі зміненими підставами відмовити.

Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків.

Обставини, встановлені судом.

25 травня 2018 року ОСОБА_1 була видана довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських, та інших підприємствах установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах державної влади і управління, в тому числі нотаріальних, податкових органах, органах місцевого самоврядування, органах реєстрації актів цивільного стану, органах технічної інвентаризації, у всіх комунальних службах з будь-яких питань, що її стосуватимуться, в тому числі з питання укладання договорів на надання послуг в житлово-комунальних закладах, в установах зв`язку, підприємствах електро-, тепло-, водо-, газопостачання та інших закладах, вести від її імені справи в усіх державних і недержавних, установах, кооперативних та інших громадських організаціях при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, землевпорядних органах будь-якого рівня, органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, державного реєстратора прав на нерухоме майно, у Центрах надання адміністративних послуг, Міністерстві юстиції України, його структурних підрозділах, в усіх підприємствах, а також перед фізичними особами, здати на реєстрацію та одержати після реєстрації правовстановлюючу та технічну документацію, з правом подання рішення суду на реєстрацію права власності одержання інформаційних довідок, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у відповідних органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, виконавчій службі та інших органах з питання зняття арештів, заборон на відчуження, а також вести її справи в усіх судових установах, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі і потерпілому, в тому числі з правом подання позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, пред`явлення виконавчого напису для стягнення і одержання присудженого майна або грошей, з правом підпису всіх необхідних для виконання цієї довіреності документів, з правом подання від її імені заяв, в тому числі позовних та заяви про її сімейний стан та належність їй майна на праві особистої приватної власності; управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду тощо) на умовах за розсудом уповноваженої особи належною їй частиною житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підписати будь-які договори в тому числі попередні договори, договір купівлі-продажу (міни), договори про внесення змін та доповнень, отримати аванс, гроші за відчужуване нерухоме майно, орендну плату тощо; набути на її ім`я будь-яке нерухоме майно, підписувати будь-які договори, в тому числі попередні договори, договір купівлі-продажу, дарування, міни тощо, договори про внесення змін і доповнень, сплатити аванс, гроші за набуте майно, зареєструвати набуте майно в Державному реєстрі, згідно чинного законодавства України… Довіреність видана без права передоручення третім особам строком на три роки тобто до 25 травня 2021 року. Довіреність посвідчена 25 травня 2018 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. за р.№ 2-240 (а.с. 104).

За договором дарування 1/2 частки квартири 04 грудня 2018 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала дарувальникові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 2018 року (а.с. 107-108).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 1203 від 25.08.2020 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 111).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку за адресою: по АДРЕСА_1 його ринкова вартість на 2018 рік становить 90050 грн (а.с. 112-114).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 його ринкова вартість на 2018 рік становить 86830 грн (а.с. 115-116).

На підтвердження грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , позивачем наданий аркуш зошиту, на якому складений текст наступного змісту « ОСОБА_9 получила АДРЕСА_3 (семь тысячь долларов) на покупку однокомнатной квартиры по адресу АДРЕСА_4 , в случае не покупки квартиры обязуюсь деньги вернуть номер идентифика № НОМЕР_1 », також цей аркуш містить дату «26 травня 2018 року» та підпис ОСОБА_9 (а.с. 135).

В судовому засіданні, а також у заяві про зміну підстав позову представником позивача зазначено, що зобов`язання щодо придбання квартири, стосується квартир АДРЕСА_4 .

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму, еквівалентну 7000 доларів США, тому як ОСОБА_9 не виконані зобов`язання за договором доручення, на підставі вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1000, 1003, 1006 ЦК України.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Отже, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Щодо норм, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог щодо стягнення з відповідача 7000 доларів США, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За договором доручення, відповідно до вимог ст. 1000 ЦК України одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності, відповідно до вимог ст. 1003 ЦК України мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до вимог ст.ст. 1006, 1007 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

В той же час, відповідно до вимог ст.ст. 237, 238, 244, 245 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Таким чином, відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Згідно зі ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення - довірителем і повіреним. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.

За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом.

Аналіз вищенаведеного, переконує суд в тому, що арк.справи 135, що містить в собі повідомлення про отримання 26 травня 2018 року ОСОБА_9 від ОСОБА_1 грошових коштів на придбання квартири не є договором доручення та не може бути таким визнаний, оскільки не містить обов`язкових умов такого правочину. Більше того, позивач навіть не ставить питання про визнання такого документу договором доручення, який у первісних вимогах був наданий як «розписка» на підтвердження договору позики.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися правовідносини представництва, в той же час як відсутні об`єктивні, достатні та достовірні факти наявності між сторонами такого правочину, як договір доручення.

А тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення суми за невиконання договору доручення.

Виконання відповідачем за вказаною довіреністю дій, направлених на реалізацію будинку по АДРЕСА_1 та набуття у власність матері позивача частини квартири по АДРЕСА_2 не є предметом даного розгляду, однак ці документи підтверджують пояснення відповідача щодо природи стосунків, що склалися між сторонами з приводу здійснення таких правочинів, пояснення є послідовними, об`єктивними, та такими, що відповідають наданим та дослідженим в судовому засіданні документам.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за невиконання зобов`язання за договором доручення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.