Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі

головуючого судді Овчиннікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Метьолкіної Н.В.,

розглянувши справу № 221/4158/21 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),

встановив:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та встановлення факту родинних відносин, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, у м.Краснодоні Луганської області, померла його мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через аортальний склероз. Лікарське свідоцтво про смерть було видане ДУ "Краснодонська центральна міська лікарня ЛНР". Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті у зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам законодавства України.

За даними паспорту, його прізвище ОСОБА_3 , прізвище матері за паспортом - ОСОБА_4 . Підтвердити родинний зв`язок, що надавало б йому право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті матері на тимчасово окупованій території, він не має можливості через відсутність доказів родинного зв`язку між ними, тому просив встановити в судовому порядку факт наявності родинного зв`язку між ним та померлою ОСОБА_2 та встановити факт настання її смерті на тимчасово окупованій території України.

Заявник у судове засідання не з`явився, у заяві зазначив про розгляд справи без його присутності.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, у матеріалах заяви міститься клопотання Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про розгляд заяви ОСОБА_1 без участі представника та прийняття рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначає заявник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території Донецької області через аортальний склероз, лікарське свідоцтво про її смерть було видане ДУ "Краснодонська центральна міська лікарня ЛНР", яке він надав у якості доказу вимог про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України за № 52/5 від 18.10.2000 року, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті (будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом), є недійсним і не створює правових наслідків, тобто, надані заявником документи не є допустимими доказами в розумінні ст.78 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях», Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть, виданим ДУ "Краснодонська центральна міська лікарня ЛНР" та оформленим російською мовою, мовою оригіналу зазначено, що « ОСОБА_5 » померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 роки через аортальний склероз. ( а.с.11)

У свідоцтві про смерть, виданому органом реєстрації актів на тимчасово окупованій території України та оформленому російською мовою, яке суд враховує у якості доказу заявлених вимог у сукупності з іншими доказами, мовою оригіналу зазначено: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , место рождения г.Луганск, Украина, умерла ІНФОРМАЦІЯ_4 ».)12)

Таким чином, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Краснодоні Луганської області померла ОСОБА_2 , лікарське свідоцтво про смерть, видане медичним закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території, є недійсним та, у відповідності зі ст..9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не створює правових наслідків, тобто, для проведення державної реєстрації смерті існують об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту.

З приводу вимог щодо встановлення факту родинного зв`язку з померлою ОСОБА_2 суд зазначає таке.

Відповідно паспорту, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на другій сторінці паспорту його прізвище записане російською мовою " ОСОБА_6 ". ( а.с.3-5)

Зі свідоцтва про народження від 11.05.1971 року, виданого Краснодонським горЗагс Ворошиловградської області та оформленого російською мовою, встановлено, що « ОСОБА_1 » народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Краснодоні, його матір`ю записано мовою оригіналу « ОСОБА_5 ». (а.с.13)

З копії паспорту НОМЕР_1 , виданого Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що на другому аркуші паспорту, заповненому російською мовою, прізвище власника записане " ОСОБА_6 ". (а.с.9-10)

Тобто, російською мовою прізвище заявника та прізвище померлої ОСОБА_2 мають однакове написання.

Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що розбіжності у написанні прізвищ у паспортах заявника та його померлої матері виникли через їх різний переклад різними особами під час їх оформлення, тому суд прийшов до висновку, що заявник є сином померлої ОСОБА_2 , тому вимоги про встановлення факту родинних відносин також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263-265, 273, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м.Луганськ, Україна, що настала ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Краснодоні Луганської області внаслідок аортального склерозу.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , як сина та матері.

Рішення про встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.С.Овчиннікова