Справа № 490/1246/21
н/п 2/490/2751/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 28 587,97 грн., а також моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати в розмірі 10 678,00 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 02.09.2020 року сталася ДТП за участю автомобіля Volvo FH 13.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Stas SZ 33-6К, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 та автомобіля Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . В Результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою суду від 30.09.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту про оцінку від 27.09.2020 року, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 98 963,37 грн. У вказану суму збитків включена втрата товарної вартості автомобіля Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка становить 25 987,97 грн. Вартість послуг на проведення оцінки за звітом № 299/09-20 становить 2 500,00 грн.

На момент ДТП автомобіль Volvo FH 13.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0650629 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Поряд з цим, страховиком не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Отже, розмір майнових збитків, заподіяних транспортному засобу Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, які не підлягають відшкодуванню за рахунок ПрАТ «СК «Євроінс Україна» становить 28 587,97 грн. (25 987,97 грн. втрати товарної вартості автомобіля + 2 600,00 грн. франшизи).

Окрім майнової шкоди, діями ОСОБА_2 позивачу також завдано немайнових трат, спричинених душевними стражданнями, які останній зазнав у зв`язку з участю в ДТП та пошкодженням належного йому автомобіля Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вказаний автомобіль є засобом пересування для позивача та його родини дружини, малолітньої дитини, які проживають сумісно. Внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП, а саме переднього амортизатора, його подальша експлуатація була неможлива, а тому в період з моменту ДТП, яка мала місце 02.09.2020 року до моменту ремонту амортизатору, який був відремонтований 09.09.2020 року за власні кошти позивача, він та його родина були позбавлені можливості користуватися своїм автомобілем.

Вищезазначене змінило звичайний стан життя позивача та родини, що виражалося у незручностях пов`язаних з пересуванням позивача на роботу та по справам пов`язаних з виконанням своїх обов`язків, доставкою малолітньої дитини до дитячого садочку, здійснення повсякденних пересувань пов`язаних з буденними справами. Сам факт пошкодження нового автомобіля, який був мрією позивача завдав йому невимовного душевного потрясіння.

Розмір моральної шкоди позивач визначає в сумі 20 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 05.04.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення останній отримав 23.04.2021 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Так, відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно постанови Березанського районного суду Миколаївської області від 30.09.2021 року по справі № 469/717/20, 02.09.2020 року о 14-00 годин в м. Миколаєві по вул. Нікольська в районі будинку № 24 ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volvo FH 13.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Stas SZ 33-6К, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою та, змінюючи напрямок руху ліворуч, не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом, що рухався у попутному напрямку, Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volvo FH 13.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що підтверджується копію полісу № АР/0650629, наявного в матеріалах справи. З даного полісу вбачається, що розмір франшизи становить 2 600,00 грн.

Зі Звіту № 299/09-20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27.09.2020 року вбачається, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyota RAV4 2.0 AT Active, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 98 963,37 грн. При цьому, розмір втрати товарної вартості транспортного засобу становить 25 987,97 грн.

Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пунктом 2 Постанови ПВСУ №6, 27.03.1992р., «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна майну особи і громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно із правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною в постанові від 04.06.2014 року по справі №6-49цс14, системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього п.3 ч.1 ст.988, ст.1194 ЦК України, п.32.7 ст.32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Як встановлено судом, дії відповідача ОСОБА_2 були неправомірними, між ними і шкодою, що завдана позивачу, є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача у скоєнні ДТП, що сталася 02.09.2020 року, та відповідач не надав жодних заперечень з приводу обставин, викладених позивачем.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 вищезазначеного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Поряд з цим, відповідно до п. 32.7 ст. 32 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження (п. 8.2).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті (п. 8.6).

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Розрахунок величини ВТВ здійснюється за формулою № 26, одним із складників якої є ринкова вартість. Ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Від так з системного аналізу положень Методики суд дійшов висновку, що для визначення ВТВ при встановленні розміру матеріального збитку від пошкодження КТЗ у дорожньо-транспортній пригоді за дату оцінки приймається дата пошкодження КТЗ у дорожньо-транспортній пригоді.

Від так звіт № 299/09-20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27.09.2020 року здійснено у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, та є законодавчо встановленим способом визначення матеріальних збитків позивача, а тому приймається судом до уваги при визначенні завданих позивачу збитків внаслідок пошкодження його автомобілю.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак шкоду пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу повинен сплатити ОСОБА_2 в розмірі 25 987,97 грн.

Статтею 12 Закону № 1961-IV визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Тобто, на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої завжди зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування.

Пунктом 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки відповідач має компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеного в полісі франшизи, суд вважає необхідним з врахуванням викладеного стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму франшизи в розмірі 2 600,00 грн.

Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача 28 587,97 грн. (25 987,97 грн. втрати товарної вартості автомобіля + 2 600,00 грн. франшизи).

Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку у сумі 2 500,00 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 27.09.2020 року, які також підлягають стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Судом установлено, що внаслідок вчиненого правопорушення відповідачем, позивач зазнав моральних страждань, дія вчинена відповідачем призвела до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань.

При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте відповідач не вжив заходів щодо повного відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 1 500,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., то судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), акт приймання-передачі виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Так, позивачем надано суду Договір про надання правової допомоги та представництво інтересів, укладений 14.12.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Драненко В.В.; Додаткову угоду до Договору від 14.12.2020 року; квитанцію до прибткового касового ордера від 14.12.2020 року на суму 5 000,00 грн.; Акт виконаних робіт та роботи, яка має бути виконана адвокатом згідно з Договором про надання правової допомоги від 14.12.2020 року; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Крім того, Повноваження адвоката Драненко В.В. підтверджено ордером серії ВЕ № 1028134 від 22.02.2021 року.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/16322/18.

Вирішуючи питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи приймає до уваги наступні обставини: матеріали даної цивільної справи мають не значний обсяг документів для вивчення та ознайомлення і підготовки позовної заяви; розгляд справи відбувався за відсутності представника позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлена представником позивача до розподілу сума витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень не відповідає критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги, що, в свою чергу, покладає надмірний тягар на відповідача і суперечить принципам розподілу судових витрат, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне зменшити вказану суму витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2 500,00 гривень, яка, з врахуванням задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується питання розподілу судового збору, то суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. за вимогу майнового характеру та 2 270,00 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди, що підтверджується квитанціями № 89529 від 22.02.2021 року та № 89620 від 22.02.2021 року відповідно. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. за вимогу про відшкодування майнової шкоди, а за вимогу про відшкодування моральної шкоди пропорційно до розміру задоволеної суми, що становитиме 170,25 грн. (1 500,00 грн. : 20 000,00 грн. х 2 270,00), а разом 1 078,25 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 137, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в розмірі 32587 (тридцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., яка складається із матеріальної шкоди в сумі 28 587 (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., та моральної шкоди у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати в розмірі в розмірі 3578 (три тисячі п`ятсот сімдесят вісім) грн. 25 коп., які складаються із витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., та суми сплаченого судового збору в розмірі 1 078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн. 25 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін