Справа № 461/237/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1098/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

10.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції, в якому просив визнати право власності на частину спадкового майна за ОСОБА_3 як спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька ОСОБА_6 , а саме в розмірі 1/4 частини на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його - ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що спадкоємцями також є відповідача, дружина померлого та брати позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , інших спадкоємців немає. На момент відкриття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були неповнолітніми. Свідоцтво про прийняття спадщини на сьогоднішній день не отримано жодним із спадкоємців. Крім того, він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним заочним рішення позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , право власності на спадкове майно, а саме частку в розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення суду оскаржила представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його сини від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_1 . На час смерті спадкодавця його сини від першого шлюбу, в тому числі й позивачі, з ним не проживали, проте із спадкодавцем проживала його дружина - ОСОБА_1 . 07.11.2020 року ОСОБА_1 подала до Першої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Зазначає, що ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини до Першої Львівської державної нотаріальної контори не подавав, а тому є таким, що не прийняв спадщину. Так, у матеріалах спадкової справи міститься написана від руки, не засвідчена нотаріально заява ОСОБА_5 від 15.11.2002 року, адресована Першій Львівській державній нотаріальній конторі, згідно якої останній просив сприяння у прийнятті ним спадщини після смерті батька ОСОБА_6 . Станом на листопад 2002 року процедура та вимоги до вчинення нотаріальних дій були врегульовані Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_5 особисто до Першої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Враховуючи, що заява про прийняття спадщини у встановленій законом формі ОСОБА_5 до нотаріальної контори не подавалася, він є таким, що не прийняв спадщину. Вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року успадкували спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 в рівних частках. Таким чином, частка ОСОБА_5 перейшла до інших спадкоємців, в тому числі позивача та відповідача - ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення в частині визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а не 1/3, як належало б розподілити між трьома спадкоємцями, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, зазначає, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, а також не було надіслано копії судового рішення, у зв`язку з чим її було позбавлено права на участь у розгляді справи, подання доказів, доведення перед судом своїх заперечень на спростування позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно доч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно абз.2 та абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, утому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Уразі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами першою та другою ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст.560 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави.

Відповідно до частини 1 ст.561 ЦК УРСР в редакції 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.07.1984 року Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області, про що проведено запис №583.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 20.05.2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено запис 3233.

ОСОБА_6 на праві приватної власності на день смерті належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_3 від 20.02.1997 року, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №110 від 20.02.1997 року, а також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №9672200 від 26.01.2006 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді, зокрема вищевказаної квартири.

З матеріалів спадкової справи, наданої першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівського міського управління юстиції, вбачається, що свідоцтво про прийняття спадщини на вищевказане майно померлого ОСОБА_6 не видавалося жодному із спадкоємців.

Окрім того, встановлено, що 13.07.2016 року ОСОБА_3 звертався до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви.

Листом першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції №1204/02-14 від 13.07.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Також, суд виходив з того, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 , крім позивача, є його дружина ОСОБА_1 та сини - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 був неповнолітнім, від прийняття спадщини у визначеному законом порядку не відмовлявся, фактично прийняв 1/4 вказаної вище квартири, а відтак є власником 1/4 квартири АДРЕСА_1 . Суд виходив з того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року успадкували спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , в рівних частках.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім нього є його дружина ОСОБА_1 та його сини - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Визначаючи частку позивача у спадковому майні, районний суд також суд виходив з того, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 , крім позивача, є його дружина ОСОБА_1 та сини - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Однак, незважаючи на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , такі не були залучені до участі в справі в якості відповідачів, та були залучені до участі в справі третіми особами.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, в порушення положень ст.12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, не роз`яснив позивачу його право на залучення до участі в справі належних відповідачів, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення ним процесуальних дій, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О. М.

Мельничук О. Я.