Справа № 367/8641/20
Провадження №2-з/367/275/2021
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позивач просить: здійснити поділ нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

05 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_2 , а також на нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 , які фактично є одним і тим самим об`єктом, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного приміщення.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач вказує, що нещодавно з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що оспорюване нею майно, а саме нежитлове приміщення, розташоване в багатоквартирному житловому будинку в АДРЕСА_1 , площею 86 кв.м, 10.03.2011 було відчужене на користь матері відповідача ОСОБА_3 , за договором дарування нежитлового приміщення, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Букатовою Д.М. за реєстровим номером 120. Позивач вказує, що п. 6 вищевказаного договору визначає, що дарувальник (відповідач) на момент укладення даного договору перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (позивачем), яка дала згоду на відчуження, що підтверджується її заявою, викладеною на бланку серії ВРЕ №541187, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Букатовою Д.М., за реєстровим номером 109. Позивач стверджує, що згоди на відчуження вказаного нежитлового приміщення не надавала.

Також, позивач вказує, що 14 грудня 2017 року зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення, розташоване в багатоквартирному житловому будинку в АДРЕСА_2 .

Після цього, 18 грудня 2017 року на підставі заяви відповідача, який діяв по довіреності від ОСОБА_3 КП «Бучабудзамовник» було зроблено Акт обстеження нежитлового приміщення, за висновком даного акту змінено поштову адресу нежитлового приміщення, розташованого в багатоквартирному житловому будинку в АДРЕСА_1 , площею 86 кв.м, що знаходиться у власності ОСОБА_3 та встановлено наступну: АДРЕСА_2 . 19 грудня 2017 року рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області групі нежитлових приміщень площею 86 кв.м, що розташовані в АДРЕСА_1 , та знаходяться у власності ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що склалася ситуація, що реєстрація права власності на приміщення 75 на ОСОБА_3 виникла на 4 дні раніше складання Акту обстеження нежитлового приміщення КП «Бучабудзамовник» і на 5 днів раніше рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради про присвоєння нової поштової адреси. При цьому, реєстраційний запис про право приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 , державним реєстратором Лозінським А.Ю. не припинено. На переконання позивача, вказані обставини свідчать про те, що одне і те саме приміщення можна відчужити двічі, такі діяння містять ознаки складу злочину, передбаченого ст.190 КК України.

Враховуючи викладене, позивач вказує, що оскільки є підстави вважати, що вказане приміщення є спільною сумісною власністю подружжя і відповідач вже одного разу відчужив його без згоди позивача, то виникає обґрунтована підозра, що відповідач або його мати можуть зробити це повторно, що в подальшому суттєво ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Також, позивач вказує, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як видно із матеріалів, доданих до позовної заяви, а саме копії свідоцтва про одруження (а.с. 10) 25 жовтня 2003 року Виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпінь Київської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №159.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 25 жовтня 2003 року виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпінь Київської області, актовий запис №159 (а.с.13).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу комунального майна шляхом викупу від 29 листопада 2004 року, укладеного між Територіальною громадою селища Буча в особі голови селищної ради (Продавець) та приватним підприємцем Панченком Валерієм Владиславовичем (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Тонконог Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №2849, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю комунальне майно нежитлове приміщення площею 86, 0 кв.м (надалі об`єкт приватизації), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і є об`єктом приватизації згідно з рішенням 30 сесії ХХІV скликання Бучанської селищної ради від 22 липня 2003 року №932-30- ХХІV, а покупець зобов`язується прийняти вищевказане майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі, та пройти реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення в Ірпінському бюро технічної інвентаризації (а.с. 14).

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №261245542, нежитлове приміщення, реєстраційний номер майна 8467705, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 86, 0 кв.м, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, дата внесення запису: 17.12.2004, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 2849, 29.11.2004, Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Тонконог Л.М.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевказаних доказів, що надані позивачем, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, спірне нежитлове приміщення належить відповідачу, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача. У цій частині вимоги позивача є співмірними із предметом позову, а вид такого забезпечення відповідає позовним вимогам повністю. Тому вимоги про забезпечення позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому суд зауважує, що таке забезпечення позову має тимчасовий характер і спрямоване лише на запобігання розпорядженню майном та жодним чином не обмежує відповідача у праві користування спірним нежитловим приміщенням.

Що стосується вимоги позивача, зазначеній у заяві про забезпечення позову щодо накладення арешту на нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_3 , суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як видно із позовної заяви, нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_2 , не є предметом позову, також, позивачем у позовній заяві не оспорюється договір дарування нежитлового приміщення від 10 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Букатовою Д.М. реєстровий номер 110. Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 до участі у даній цивільній справі не залучена.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги заяви про забезпечення позову в цій частині не відповідають предмету позову, а відтак правові підстави для задоволення вказаних вимог відсутні.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб,з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260-261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

До набрання рішенням суду законної сили у цивільній справі №367/8641/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя:

-накласти арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 86,0 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 8467705, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

У задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Дані стягувача: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Дані боржника: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Копію ухвали суду направити до відома та виконання сторонам по справі, державному реєстратору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук