Єдиний унікальний номер 235/1229/21
Провадження №2/235/787/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Бородавки К.П. за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що він є одноосібним власником вказаного будинку; шлюб між ним та відповідачем був розірваний 14.11.2017, остання після розлучення в будинку не проживає, проте зареєстрована.

Вказує, що у власному будинку позивач проживає разом з дітьми, дружиною та матір`ю; добровільно виписатись відповідачці не представляється можливим, оскільки після розлучення вони не спілкуються та жодним чином не контактують.

Стверджує, що відповідач унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем його будинком.

Ухвалою суду від 01.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.14).

Представник позивача та позивач в судовому засіданні 19.05.2021 та 15.06.2021 просили позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених в позові, зауважили, що відповідач забезпечена житлом їй на праві власності належить інший будинок, де вона проживає. В будинку, що належить позивачеві та де зареєстрована відповідач, проживають позивач, його дружина та четверо дітей, а також мати позивача. Зауважили також, що відповідач сама після розірвання шлюбу покинула будинок. Позивач заперечував, що змінив замки в спірному будинку та вказав, що відповідач самостійно віддала йому ключі від будинку та вивезла всі свої речі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (а.с.22). Мотиви незгоди зводяться до такого. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 14.11.2017; стверджує, що за час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі вони з позивачем придбали майно, зокрема збудували житловий будинок, загальною площею 121,0 кв.м, житловою площею - 72,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що 24.12.2004 позивач за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок загальною площею 69,8 кв.м та житловою площею 17,3 кв.м за вказаною адресою; у червні-липні 2005 року придбаний будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами був знесений; в період спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі позивач разом з відповідачем за спільні кошти розпочали будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , гаражу тощо. Відповідний позов про поділ спірного майна подружжя, в тому числі, вказаного будинку, поданий відповідачем до суду, справа знаходиться на розгляді у суді першої інстанції. Представник відповідача зазначив в судовому засіданні, що відповідач після розірвання шлюбу хворіла та так склались відносини з позивачем, що вона вимушена була покинути житловий будинок, де зареєстрована, в 2018 році.

Представник відповідача зауважив, що відповідач не зверталась до поліції з приводу того, що позивач не надає їй можливості проживати в будинку АДРЕСА_1 , а також те, що будинок, який належить відповідачу та в якому вона наразі проживає з батьками та братом, готовий на 90 % і ще не введений в експлуатацію.

З приводу заміни замків у дверях будинку АДРЕСА_1 представник відповідача зазначив, що про це йому стало відомо від позивача під час особистої з ним розмови.

Також представник відповідача пояснив, що вказаний будинок позивач та відповідач будували разом, вона мешкала в цьому будинку більше 11 років та бажає проживати там і зараз разом з позивачем, його дружиною та дітьми.

В судове засідання 30.06.2021 учасники справи не прибули, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та про задоволення позову (а.с.75); від відповідача є заява про розгляд справи без її участі, з позовом не згодна з підстав, наведених у відзиві (а.с.31).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.07.2006 по 14.11.2017 (а.с.5, 8, 71).

На підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004 ВВТ №179594, посвідченого приватним нотаріусом Богатовою І.О., позивач набув у приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідне право власності позивача зареєстровано в реєстрі за №9269494 (а.с.67-70).

Відповідно до довідки від 02.02.2021 №1457 за підписом начальника відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Покровської міської ради в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач з 24.02.2005, ОСОБА_3 (зі слів позивача, його дядько), відповідач - з 11.11.2006, ОСОБА_4 з 11.07.2018 (дружина позивача), ОСОБА_5 з 11.07.2018 (дочка позивача); ОСОБА_6 з 11.07.2018 (мати позивача), ОСОБА_7 з 08.10.2019 (дочка позивача) (а.с.7).

З довідки від 04.02.2021 №01-12/477 за підписом інспектора Покровського ККСН за вказаною адресою проживають позивач, його мати та дружина, їхні доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також діти дружини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

За довідкою від 04.02.2021 №01-12/478 за підписом інспектора Покровського ККСН відповідач не проживає за вказаною адресою з квітня 2018 року (а.с.11), що не заперечується відповідачем (її представником).

З довідки ПККСН від 15.07.2020 №3764 та актів від 15.07.2020 №3763 та від 08.07.2020 №3629, підписаними сусідами та головою кв.комітету № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , вбачається, що відповідач з травня 2005 р. по березень 2007 р. проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку, що належав ОСОБА_12 (а.с.27-29).

З виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 26.08.2020 вбачається, що відповідач з лютого 2018р. по серпень 2020р. регулярно зверталась в медичну установу за медичною допомогою до терапевта, отоларинголога, ендокринолога, щелепно-лицьового хірурга, стоматолога, ревматолога, тричі перебувала на стаціонарному лікуванні (а.с.25).

З копії листа від 04.05.2020 вбачається, що відповідач зверталась до Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з проханням прийняти міри щодо усунення перешкод в її проживанні за місцем реєстрації, зазначивши, що не має можливості там проживати, оскільки позивач перешкоджає їй у цьому шляхом зміни замків від двору та дверей (а.с.26).

За змістом листа КП «БТІ» від 01.04.2021 №421/01-02 розпорядженням Красноармійського міського голови від 19.06.2001 №359 надана згода ОСОБА_13 на продаж відповідачці недобудованого будинку АДРЕСА_3 . Одночасно вказаним розпорядженням відповідача зобов`язано після оформлення купівлі-продажу закінчити будівництво такого житлового будинку до 20.06.2002; 25.12.2007 відповідач зверталась до КП «БТІ» із замовленням на виготовлення технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_4 (а.с.44-49).

З копії технічного паспорту житлового будинку АДРЕСА_5 вбачається, що загальна площа вказаного будинку - 110,6 кв.м, житлова 63,6 кв.м., наявні 4 кімнати, є коридор, кухня, ванна, також є гараж, огорожа, водопровід (а.с.46-48).

За даними з Інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 29.06.2021 відомості щодо власника житлового будинку АДРЕСА_4 відсутні (а.с.77).

З технічного паспорту житлового будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що загальна площа вказаного будинку дорівнює 129,6 кв.м, житлова 73,5 кв.м, наявні 4 кімнати, ванна, кухня, коридори; рік спорудження житлового будинку, прибудови, вимощення, гаражу 2005 р., убиральні 2000 р.(а.с.57-60).

Розв`язуючи спір, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України).

Приписами ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За приписами 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

За правилами ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

У ст.406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

У законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформувала висновки про основні принципи застосування ст.406 ЦК України, за якими при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені ст.406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

У постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 6-2931цс16, від 29.11.2017 у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09.10.2019 у справі№ 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09.10.2019 у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у спірному житловому будинку як дружина власника. Шлюб між сторонами по справі розірвано в листопаді 2017 р. та до квітня 2018 р. відповідач ще проживала за місцем реєстрації, після чого виїхала проживати в будинок за адресою по АДРЕСА_4 , який придбала до укладення шлюбу як недобудований та в якому вона проживає наразі. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що вказаний будинок є 90% готовністю та відповідач на теперішній час не зареєструвала своє право власності на нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аналіз матеріалів справи та показів позивача, які не спростовані відповідачем, дозволяє дійти висновку, що після припинення шлюбних стосунків із позивачем, відповідач виїхала із спірного житла добровільно, ключі від будинку віддала позивачеві, своїх речей в будинку не залишала, протягом двох років не мала до спірного будинку будь-якої заінтересованості, витрат по його утриманню після виїзду з будинку не несла, участі у спільному побуті позивача після розірвання шлюбу не приймала.

Суд відмічає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни позивачем замків від двору та дверей, без яких заява відповідача від 04.05.2020 до відділу поліції носить характер припущень.

Не надано відповідачем і доказів на підтвердження того, що відповідач в квітні 2018 р. переїхала з місця реєстрації до свого житла вимушено, а також на підтвердження того, що будинок за спірною адресою є спільним майном подружжя, адже спірний будинок придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004, рік спорудження житлового будинку 2005 р., тобто до укладення сторонами шлюбу 01.07.2006.

Між тим, згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі встановлених фактичних обставин справи та одночасно враховуючи баланс інтересів обох сторін, а саме укладення позивачем шлюбу з іншою жінкою, народження у такому шлюбі двох дітей, які разом з дітьми дружини від попереднього шлюбу (різного полу) та матір`ю позивача проживають в будинку АДРЕСА_1 , а також наявність у відповідача свого житла за адресою по АДРЕСА_4 , куди вона переїхала добровільно та де вона фактично проживає й на теперішній час, а також про поважні причини відсутності реєстрації права власності на який в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суд не повідомила,

зважаючи на те, що відповідач не довела жодних обставин, які б вказували на існування підстав для законних обмежень прав власника позивача,

суд доходить висновку, що право відповідача на користування спірним житлом підлягає припиненню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя