Провадження № 2/752/7582/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

22 червня 2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кахно І. А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з під арешту,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Голосіївське РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮУ) про звільнення майна з під арешту.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Законодавець у частині першій статті 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 17 листопада 2008 року було ухвалено рішення Голосіївського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «ЖЕО-103» заборгованості в розмірі 1822,42 грн.

21 червня 2010 року на підставі зазначеного рішення суду постановою про арешт нерухомого майна боржника № 106/5 ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві було накладено арешт на належну позивачу Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30 червня 2010 року накладено арешт на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є боржник ОСОБА_4 , на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 21 червня 2010 року, про зняття якого позивач звернулася до суду з указаним позовом.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено у пунктах 1 та 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач ОСОБА_1 була відповідачем у цивільній справі № 2-5533/12, яка розглядалася Голосіївським районним судом міста Києва і відповідно боржником у виконавчому провадженні, даний спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, арешт накладено на Ѕ частини квартири ОСОБА_1 з метою забезпечення реального виконання рішення суду, то остання не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

За змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тому позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній цивільній справі.

Такий висновок відповідає постановам Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17 та від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18.

На підставі викладеного та керуючись, пунктом 1 частиною другою статті 186, 260, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з під арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22 червня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно