Номер провадження: 22-ц/813/3946/21
Номер справи місцевого суду: 522/8086/17
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про зняття арештів з іпотечного майна,

встановив:

03.05.2017 року позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» (далі - ТОВ «ФК «Омега») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про зняття арештів з іпотечного майна (т 1, а.с. 2-5), та просив суд:

звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває під арештами на підставі:

постанови Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №972948 від 09.11.2009 року;

постанови Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та заборони на його відчуження №213561 від 01.12.2010 року;

постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №38923553 від 25.07.2013 року;

постанови Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45087693 від 27.01.2014 року;

постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46836273 від 20.03.2015 року;

постанови Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48336397 від 06.08.2015 року;

постанови Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна №53112187 від 31.03.2017 року;

постанови Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна №53112187 від 31.03.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 07.11.2006 року ТОВ «Євротранссервіс» уклало з ВАТ «Кредобанк» договір кредитної лінії №144 Ю - 171106, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у кредит. У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 21.11.2006 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №3590, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1

29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк», який являється правонаступником ВАТ «Кредобанк», та ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу шляхом купівлі-продажу права грошових вимог, згідно якого відбулась купівля-продаж прав вимог за Договором кредитної лінії №144Ю-171106 від 17.11.2006 року. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» набуло право кредитора до ТОВ «Євротранссервіс» та ОСОБА_1 .

Крім того, 16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» в порядку ст. 512 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про іпотеку» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я., та зареєстрований в реєстрі за №5389. Згідно з Додатком №1 до Договору про відступлення прав за договорами іпотеки ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» набуло прав Іпотекодержателя, в тому числі і за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В., та зареєстрованим в реєстрі за №3590.

В подальшому, а саме: 18 грудня 2014 року між ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» та ТОВ «Фін.К «Комфорт Капітал» було укладено договір факторингу № 5/КК, відповідно до якого ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» відступило ТОВ «Фін.К «Комфорт Капітал» право вимоги до ТОВ «Євротранссервіс» за договором кредитної лінії №14410-171106 від 17 листопада 2006 року, а також укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., за реєстровим № 4538, відповідно до якого ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» відступило ТОВ «Фін.К «Комфорт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за іпотечним договором, посвідченим 21 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського МНО Калашник О.В. за реєстровим №3590.

В той же день, а саме: 18 грудня 2014 року ТОВ «Фін.К «Комфорт Капітал» відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Омега» до ТОВ «Євротранссервіс» за договором кредитної лінії №14410-171106 від 17 листопада 2006 року на підставі Договору факторингу №170/О, а також відступило право вимоги до ОСОБА_1 за іпотечним договором, посвідченим 21 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського МНО Калашник О.В. за реєстровим №3590 на підставі договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим №4540.

Однак, при підготовці пакету документів нотаріусу для реалізації іпотечного застереження по боржнику ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Омега» довідалося, що на іпотечне майно накладено ряд арештів Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області та Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області.

Вказані арешти іпотечного майна, накладені згідно з постановами державних виконавців, позивач вважає таким, що порушують його права як іпотекодержателя та перешкоджають можливості скористатися законним правом щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, тому звернувся до суду з дійсним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2018 року позовна заява була задоволена (т.1, а.с. 218-222).

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.04.2019 року апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області була залишена без задоволення, заочне рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2018 року залишено без змін (т.2, а.с.176-181).

Ухвалою того ж суду від 16 липня 2019 року було залишено без задоволення заву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (т.2, а.с.219-221).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2018 року, та постановлення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 225-228).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 02.06.2021 року, на 11.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України, у тому числі представник заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 адвокат Бовра Д.Ю. (т.3, а.с.125-129, 133), за клопотанням якого розгляд справи вже відкладався (т.3, а.с.58-59).

Крім того, 19.05.2021 року від представника ТОВ «ФК «Омега» надійшло клопотання по участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою суду від 24.05.2021 року (т.3, а.с.130, 134-135).

Однак, як було вказано вище, учасники справи участі у розгляді справи не прийняли, у тому числі в режимі відеоконференції.

Таким чином, оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, та відкладення у зв`язку з цим судового розгляду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, а також через перебування судді Цюри Т.В. на лікарняному, датою ухвалення цього судового рішення є 18.06.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (т.3, а.с.41-43), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2014 р. ТОВ «Фін.К. «Комфорт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Омега» до ТОВ «Євротранссервіс» за договором кредитної лінії №14410-171106 від 17.11.2006 р. на підставі Договору факторингу №170/О, а також відступило право вимоги до ОСОБА_1 за іпотечним договором, посвідченим 21.11.2006 р. приватним нотаріусом Одеського МНО Калашник О.В. за реєстровим №3590 на підставі договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Дерев`янко В.В. за реєстровим №4540.

У зв`язку з цим, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2015 р. постановлено замінити у справі №2/1522/12176/11 за позовом ТОВ «Фін.К. «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Євротранссервіс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку та стягнення судових витрат за кредитом, сторону позивача, стягувача, з ТОВ «Фін.К «Приватні інвестиції» на ТОВ «ФК «Омега» () (т.1, а.с.23).

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено наступне:

постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №972948 від 09.11.2009 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 9247634;

постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та заборони на його відчуження №213561 від 01.12.2010 року, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 10555466;

постановою Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №38923553 від 25.07.2013 року, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 4207576;

постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45087693 від 27.01.2014 року, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 7514639;

постановою Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46836273 від 20.03.2015 року, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 9355803;

постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48336397 від 06.08.2015 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 10700194;

постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна №53112187 від 31.03.2017 року, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 19743471;

постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про арешт майна №53112187 від 31.03.2017 року, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 23527551.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ТОВ «ФК «Омега» ставив питання перед судом про ухвалення рішення, яким зняти арешт із заставного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Омега» згідно умов Договору факторингу №170/О від 18 грудня 2014 року та договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., за реєстровим №4540, являючись іпотекодержателем з переважним правом на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, не може реалізувати своє право щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, оскільки на майно накладено арешт, чим порушуються права позивача.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи і було вказано вище, відповідно до положень Договору іпотеки від 21 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №3590, сторони погодили, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку - шляхом передачі у власність Іпотекодержателю предмету іпотеки або шляхом продажу Іпотекодержателем предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2012 року у справі №2/1522/12176/11, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Євротранссервіс» за договором кредитної лінії № 144Ю-171106 від 11.11.2006 року в сумі 4 577 988,03 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 87,9 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів за ціною, визначеною на момент продажу відповідно до законодавства України (т.1, а.с.158-159). Вказане рішення набрало законної сили, на підставі якого 10 квітня 2013 року було видано виконавчий лист (т.1, а.с.121).

16 червня 2016 року Приморським районним судом м. Одеса постановлено ухвалу, що набрала законної сили, відповідно до якої вирішено змінити спосіб виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2012 року у справі №2/1522/12176/11 та застосувати наступний порядок виконання рішення суду:

«В рахунок погашення заборгованості ТОВ «Євротранссервіс» за договором кредитної лінії №144Ю-171106 від 17 листопада 2006 року в сумі 4 577 988,03 грн. (чотири мільйони п`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень, 03 коп.), звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною прощею 231,9 кв.м., житловою прощею 87,9 кв.м., яка належить Іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кот Д.Г. від 22.09.2005 року за реєстровим №2640 шляхом продажу предмета іпотеки в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною визначеною на момент продажу відповідно до законодавства України, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна» (т.1, а.с.131-134).

При цьому суд правильно виходив із того, що згідно ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Згідно з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 79485193 від 02.02.2017 року, №84489200 від 07.04.2017 року, №106586721 від 07.12.2017 року №117131704 та №117102809 від 15.03.2018 року, на майно, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), в тому числі на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , накладено ряд обтяжень встановлених Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ у Одеській області та Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, про що вказано вище.

Проте, матеріали справи свідчать про те, що станом на день звернення до суду з даним позовом, боржник не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені умовами Договору кредитної лінії №14410-171106 від 17 листопада 2006 року.

Вирішуючи даний спір, суд виходив із того, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Тобто, таким чином, до ТОВ «ФК «Омега» перейшли всі права ПАТ «Кредобанк» щодо права вимоги до Боржника за Договором кредитної лінії №14410-171106 від 17 листопада 2006 року та до Іпотекодавця за Іпотечним договором, посвідченим 21.11.2006 р. приватним нотаріусом Одеського МНО Калашник О.В., за реєстровим №3590, по якому майновим поручителем є ОСОБА_1 .

Однак, існування арештів, накладених на вищевказане майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого переважного, перед іншими кредиторами, права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки та виконання рішення суду про продаж предмета іпотеки в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання ТОВ «ФК «Омега» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною визначеною на момент продажу відповідно до законодавства України, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Євротранссервіс» за договором кредитної лінії №144Ю-171106 від 17 листопада 2006 року в сумі 4 577 988,03 грн.

Згідно правової позиції Верховного суду України, яка була викладена у листі від 01.02.2015 року щодо Аналізу судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Таким чином, враховуючи те, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, цим порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Таких же правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 27.03.2020 року, справа № 817/928/17.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Омега» і звільнення з-під арештів іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що він не був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, призначеного на 14 квітня 2018 року, в якому було ухвалено оскаржуване судове рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із адресної довідки і відомостей, які особисто вказав заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , його місцем реєстрації і постійного проживання є АДРЕСА_2 . Саме за вказаною адресою йому направлялись судові повістки, які повертались до суду з відмітками про те, що він вибув із вказаного місця, але нового місця свого проживання не зазначив (т.1, а.с.202, 214).

У зв`язку з цим та у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка ОСОБА_1 вважається доставленою, а він таким, що повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, в якому було ухвалено оскаржуване судове рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Цюри Т.В. на лікарняному, повне судове рішення складено 18.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра