Справа № 191/3295/19
Провадження № 2/191/867/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Бондаренко Г.В.

за участю секретаря: Лободи Т.О.

розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Зайцівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Зайцівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, яку обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 квітня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

На день смерті бабуся ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом від 29 січня 1989 року, яке вона заповіла: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.07.1993 року виданого виконавчим комітетом Кислянської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області.

Позивачка зазначила, що 26.02.1999 року її дядько ОСОБА_7 відмовився від належної частки спадкового майна залишеного його матір`ю ОСОБА_4 на користь її матері ОСОБА_2 (відмова засвідчена секретарем Булахівської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області).

04.03.1999 року дядько позивачки - ОСОБА_5 також відмовився від належної частки спадкового майна залишеного його матір`ю ОСОБА_4 , на користь її матері ОСОБА_2 (відмова засвідчена секретарем Кислянської сільської ради).

На даний час, дядько ОСОБА_5 помер, а ОСОБА_3 від спадщини не відмовилася, але належним чином її юридично та документально не оформила.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю та довідки виданою Зайцівською сільською радою від 13.05.2018 року № 149, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить матері позивачки ОСОБА_2 .

В свою чергу мати позивачки ОСОБА_2 від належної їй частки спадкового майна, а також майна від якого на її користь відмовилися ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - відмовилася на її користь.

Позивач звернулася до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_6 , який постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Однак нотаріусом останній відмовлено, та рекомендовано звернутись до суду.

Як зазначив позивач, вона фактично володіє спірним житловим будинком, сплачує комунальні послуги та робить у ньому поточні та капітальні ремонти.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради, ОСОБА_1 з дати свого народження і по теперішній час проживає у зазначеному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що значно більше десяти років передбачених законодавством для настання права власності за набувальною давністю.

На даний час зазначений об`єкт нерухомості немає власника, але згідно технічного паспорту виданого Товариством з обмеженою відповідальністю « Центр землеустрою та технічної інвентаризації», від 12.03.2019 року, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заінвентаризовано за нею - ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності за набувальною давністю на 3/4 житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач до суду не з`явилася, але подала суду заяву, якою просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримала, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність , проти позову не заперечувала.

Відповідач в особі Зайцівської сільської ради попередньо надала суду заву про розгляд справи без їх участі, рішення прийняти відповідно до чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору в особі ОСОБА_3 , державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 26) - відкрилася спадщина на належне їй майно.

На підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок ( домоволодіння) від 07 червня 1989 року ОСОБА_4 належав житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 18).

Згідно складено заповіту від 29 січня 1989 року - ОСОБА_4 все належне їй майно заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах.

Позивач зазначила, що ОСОБА_6 її батько ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 12.10.2016 року), ОСОБА_3 спадщину належним чином не оформила, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від своїх часток відмовились на користь ОСОБА_2 (мати позивача), що підтверджується відповідними заявами спадкоємців про відмову від частки спадкового майна та свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 ( а.с. 12, 14,15).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 21.03.2017 року, з якою остання звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори і відповідно до якої остання від належної їй частки спадкового майна відмовилась на користь своєї доньки - позивача у даній справі ОСОБА_1 .

На підтвердження того, що позивач є донькою померлого ОСОБА_6 , нею надано суду копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 виданого 15.02.2006 року відповідно до якого, батьками останньої зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ( а.с.8).

Зміна прізвища позивача з ОСОБА_1 на ОСОБА_10 , а в подальшому на ОСОБА_1 , відбулась на підставі двох зареєстрованих шлюбів позивача, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 02 липня 1994 року (даний шлюб розірвано) та копія свідоцтва про шлюб від 19 серпня 2016 року, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 9 , 10).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю та довідки виданою Зайцівською сільською радою від 13.05.2018 року № 149, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить матері позивачки ОСОБА_2 ( а.с. 17).

З довідки виданої КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4 від 02.01.2018 року та довідки № 263 від 11.12.2020 року вбачається, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке видане 07.06.1989р. виконавчим комітетом Синельниківської міської ради народних депутатів, про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ № 1 за реєстровим № 68 станом на 07.06.1989р. Нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в БТІ не зареєстровано, право власності також не зареєстровано ( а.с. 135, 150).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в 1995 році відбулася приватизація земельних ділянок та впорядкування номерів. Земельні ділянки, розташовані за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , об`єднані в одну, якій присвоєна юридична та поштова адреса: АДРЕСА_1 , власником якої відповідно до державного акту серії ДП СВ № 003105 вид. 14.11.1995 року зазначено ОСОБА_2 ( а.с. 27).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 9 від 05.03.2001 року - ОСОБА_1 надано дозвіл на забудову Індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 117).

На підтвердження, того що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала від народження та по теперішній час зі своє сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , останньою надано суду довідку № 562 від 26.07.2019 року виданою виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с. 28).

Позивач ОСОБА_1 звернулася доДругої Синельниківської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_6 , який постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ., однак постановою нотаріуса від 25.07.2019 року позивачу у вчинені нотаріальних дій відмовлено в зв`язку з тим, що є інші спадкоємці ( а.с.29).

Також матеріали справи містять копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є спадкоємцем на підставі заповіту після померлої ОСОБА_4 . Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_2 ( а.с.60).

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року зроблені наступні висновки:

42. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

44. Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

45. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

46. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

47. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

49. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

50. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

51. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

52. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

53. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

54. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Оскільки зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог вбачається, що позивачу відомо, що є інші спадкоємці на спірне майно, і як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що вони відмовились від його прийняття, однак наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 2019 року виданого на ім`я ОСОБА_3 спростовує даний факт - таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Також, суд звертає увагу на те, що позивачка просить визнати право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_4 була власником домоволодіння АДРЕСА_2 . В той же час, згідно досліджених судом документів- право власності домоволодіння АДРЕСА_1 ні за ким не за інвентаризовано та не зареєстровано ( а.с.139,140-141).

Отже, заявлені позивачкою правові підстави- не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Згідно до правових висновків ВП ВС від 14 травня 2019 року:

66. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

67. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

На думку суду, підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю не має, оскільки, добросовісність на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним будинком була відсутня, оскільки вона знала, що існують інші спадкоємці на спірний житловий будинок.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду доказів на підтвердження позовних вимог, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, оскільки у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Зайцівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко