Справа № 513/229/21
Провадження № 2/513/226/21
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
03 березня 2021 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав до суду позовну заяву до відповідача, в якій просить стягнути з останнього суму боргу за договорами позики, що становить 7600 доларів США, а також судові витрати та витрати на правову допомогу.
Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем 24 грудня 2019 року був укладений договір позики, що підтверджується борговою розпискою про те, що позивач надав відповідачу в борг 7600 доларів США.
Строк повернення позики за договором встановлений до 01 жовтня 2020 року. Однак, відповідач до теперішнього часу борг не повернув.
В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачу ОСОБА_2 судові виклики надсилались за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судові виклики на 05 квітня 2021 року на 10:00 годину та на 11 травня 2021 року на 10:00 року відповідач отримав, що підтверджується його підписом в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 37, 39). Судовий виклик на 17 червня 2021 року на 12:00 годину повернувся з відміткою, що він на вказаною адресою відсутній (а.с.44).
Згідно з п.4 ч.6 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.31).
Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився до суду, не повідомив суд про поважні причини неявки, не надав відзиву.
За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Позивач надав згоду на заочний розгляд справи.
Ураховуючи вищевказані обставини та положення ЦПК України суд дійшов висновку про наявність умов для заочного розгляду даної справи та ухвалив заочне рішення.
Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного
За положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як встановлено ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
З розписки, написаної власноруч відповідачем вбачається, що 24 грудня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику готівкою грошові кошти у сумі 7600,00 доларів США. За умовами договору відповідач зобов`язався повернути суму боргу до 01 жовтня 2020 року за адресою місця проживання ОСОБА_1 (а.с.5).
У відповідності до ст. ст 83, 95, 96 ЦПК України оригінал розписки був досліджені судом у судовому засіданні та після дослідження повернутий позивачу.
Суд оцінює розписку відповідача ОСОБА_2 від 24 грудня 2019 року як належний та допустимий доказ укладеного між сторонами договору позики грошових коштів у сумі 7 600 доларів США.
При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, про те, що "письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.
Суд приймає вказані документи в якості належних та допустимих доказів виникнення боргових зобов`язань".
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що станом на день ухвалення судом рішення, відповідач не повернув позивачу борг за договором позики у сумі 7600 доларів США, який за умовами договору зобов`язався повернути до 01 жовтня 2020 року.
Оскільки позичальник ОСОБА_2 отримав у позику від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті (7600 доларів США) та за умовами договору позики від 24 рудня 2019 року позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті (7 600 доларів США), тому з відповідача на користь позивача належить стягнути борг за договором позики в іноземній валюті, у сумі 7600 доларів США .
При цьому суд керується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 06.01.2019 року у справі № 373/2054/16:
"Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні".
Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З попереднього (орієнтовного розрахунку суми судових витрат (а.с.7) вбачається, що позивачем до судових витрат, крім судового збору, також віднесено банківські послуги за платежі - 50 гривень та поштові витрати - 400 гривень. Однак, на підтвердження зазначених витрат надав до суду квитанцію на суму 47,60 сплачену від імені ОСОБА_1 (а.с.9, 10). Доказів про витрати на правову допомогу позивачем також не додано.
Тому в задоволені позову в цій частині належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 2-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 24 грудня 2019 року у розмірі 7600 (сім тисяч шістсот) доларів США та судовий збір у розмірі 2052 (дві тисячі п`ятдесят дві) гривні.
В задоволенні решти позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складене 25 червня 2021 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 25 жовтня 2012 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 03 березня 2011 року, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя А. І. Бучацька