Справа № 306/2138/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Кожух О.А., Кондор Р.Ю.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Свалявського районного суду від 02 липня 2020 року, головуюча суддя Ганчак Л.Ф., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про оскарження висновку про вартість майна,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Свалявського районного суду від 02 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення по зведеному виконавчому провадженню ВП №50970103 на підставі виконавчих листів по справах № 306/2662/15-ц та №306/2136/15-ц, виданих Свалявським районним судом на користь іпотекодержателя ТОВ "Кей-Колект", зупинення передачі арештованого майна на реалізацію, а саме: будівлі літ.А та земельної ділянки, арештованого майна будівлі літ.А1, літ.А2, надвірні споруди в урочищі Біласовиця с. Солочин Свалявського району, власником яких є ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з даною ухвалою суду ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. В обґрунтування скарги посилається на недопустимість вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник апелянта надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може призвести до неможливості виконання або утрудненими виконання майбутнього рішення суду за позовом.

Однак з даними висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки такі не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, за змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу, продаж майна може зупинятись лише в разі подання позову про визнання права власності та зняття з нього арешту.

В даному випадку позов про оскарження висновку про вартість майна має іншу природу, бо в такому випадку вирішується не питання визнання права власності (яке не визнається, чи на підтвердження якого втрачено документ), а питання оскарження дій суб`єкта оціночної діяльності.

З мотивів суду не зрозуміло яким чином невжиття заходів забезпечення позову може вплинути на виконання рішення( в разі задоволення ) про визнання недійсним звіту про оцінку майна.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд фактично зупинив виконання рішення Свалявського районного суду від 25.10.2013 року у справі № 306/2242/13-ц, яке перебуває на виконанні тривалий час.

А у відповідності до п. 2 цієї ж Постанови Пленуму недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову постановлена без належного з`ясування обставин справа, без будь-якої оцінки наявних доказів, безпідставно, а тому є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції було постановлено помилкову ухвалу, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 02 липня 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 9 липня 2021 року.

Головуючий

Судді