КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9830/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Козлова Р.Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання дітей,-

встановив:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за 2019 рік у розмірі 250706,37 грн.

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з іншим позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за перше півріччя 2020 року 101548,40 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року позовні заяви об`єднані в одне провадження.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Печерського районного суду від 13 лютого 2020 року. Мають двох спільних синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З посиланням на частину 2 статті 50 Конституції України; частину 2 статті 8, частину 3 статті 11, частину 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", частину 1 статті 180 СК України вказує, що батьки рівні у зобов`язаннях утримувати дітей.

Вказує, що відповідач відмовилась від спільного утримання дітей, необхідних витрат на утримання дітей не здійснює.

В розрахунках витрат на дітей позивач вказує, що це є 50% від понесених ним витрат на оплату музичної школи, літнього табору, одягу, продуктів харчування, обідів з дітьми, ліків, стрижок, кишенькових витрат, шкільного харчування, настільної лампи, крісла, письмового столу, відвідування кінотеатрів та театрів, подарунки, книжки, пральну машину, пилосос, мікрохвильову піч, абонементи для обох синів на спортивні заняття, лікування зубів, відпочинок за кордоном інші неконкретизовані витрати (базар, епіцентр, аптека тощо), які позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Печерського районного суду містка Києва від 26 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 витрати на утримання дітей у сумі 14232,50 грн., та стягнути з ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 840,80 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на утримання дітей у 2019 року і в першому півріччі 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Посилається на те, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних відносин. Так, вказує, що заявлені витрати не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, а є збитками, яких він зазнав у зв`язку із ухиленням відповідача від участі у витратах на дітей.

Вказує, що всі заявлені до стягнення витрати є документально підтвердженими.

В іншому апеляційна скарга ґрунтується з посиланням на обставини ухилення ОСОБА_2 від участі у витратах на дітей.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Діденко Т.Г. подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на те, що в позовній заяві ОСОБА_1 звертався до суду з проханням стягнення витрат на дітей, а не збитків, отже суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин.

Зазначає, що необхідність витрат на дітей, понесених ОСОБА_1 , не є доведеною останнім. Також зазначає, що позивач в апеляційній скарзі підтверджує факт того, що суд першої інстанції надав оцінку всім доказами справи.

Наголошує на законності рішення першої інстанції, оскільки оцінено всі докази та обставини справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача життєво необхідних витрат на дітей, які є необхідними для забезпечення нормального функціонування організму дітей, збереження їх здоров`я, є необхідними для задоволення основних соціальних і культурних потреб дітей.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Діденко Т.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 1999 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року (справа №761/19044/19-ц).

Сторони мають спільних дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом установлено, що на момент вирішення спору діти проживають з позивачем, та вказано, що в Печерському районному суді міста Києва в провадженні знаходить спір про визначення місця проживання дітей.

Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши наявність між сторонами обов`язку утримувати дітей та з огляду на положення статті 185 СК України, дійшов висновку про стягнення витрат на музичну школу у розмірі 17665 грн. та витрат на відвідування синами приватного стоматолога у 2020 році у розмірі 10800 грн., 1/2 від чого становить 14232,50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції вказав, що ці витрати не викликані особливими обставинами, а є поточними витратами на утримання дітей, понесеними при звичайному способі життя. Окрім того, суд вказав, що ці витрати здійснювались позивачем на власний розсуд без погодження з відповідачем.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в тій частині, що суд не визначився із характером правовідносин, які згідно доводів скарги пов`язані із відшкодуванням збитків, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 174 ЦПК України:

1. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

2. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

За змістом статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Позовна є формою звернення до суду. Її зміст забезпечує повне ознайомлення із переліком учасників справи, установлення питань, які потребуватимуть вирішення в ході розгляду справи та ухвалення судового рішення у справі.

Поняття збиткам надається у статті 22 ЦК України і визначається наступне:

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Натомість звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на здійснення ним добровільних витрат, які мають звичайний повсякденний та побутовий характер. При цьому в різній мірі такі витрати не є обов`язковими чи крайнє необхідними для розвитку дитини, але залежно від рівня матеріальної забезпеченості можуть мати місце.

Оскільки підстави позову є законодавчо врегульованими, отже згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, при цьому, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Звертаючись до суду із відповідними позовами, які об`єднані в одне провадження, підставами позову визначено коло правовідносин, які охоплюються сімейним законодавством, яке регулює обов`язок батьків утримувати та піклуватися про своїх дітей, забезпечувати їхній розвиток та розширювати світогляд.

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що предметом спору є правовідносини, які регулюються сімейним законодавством щодо участі батьків в утриманні та вихованні дітей і не пов`язані із відшкодуванням збитків.

Главою 15 Сімейного кодексу України унормовано обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України.

Статтею 185 СК України унормовано участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Таким чином, одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я.

Установлено, що 17 липня 2020 року суддею Печерського районного суду міста Києва видано наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі однієї третини частини заробітку доходу щомісяця на утримання дітей.

Тобто виконання аліментних зобов`язань, пов`язаних із забезпеченням нормального життєдіяльності дітей та звичайного способу життя, забезпечено судовим рішенням (судовим наказом).

Правовідносини сторін у цій справі врегульовані нормами Сімейного кодексу України, проте не пов`язані із безпосередньо аліментними, тобто регулярним стягненням щомісячних платежів на утримання дітей.

Витрати, в частині яких оскаржується рішення суду першої інстанції, стосуються витрат, понесених одним із батьків на власний розсуд, які, як уже вказав апеляційний суд, не є обов`язковими чи крайнє необхідними для розвитку дитини, але залежно від рівня матеріальної забезпеченості можуть мати місце. Відшкодування таких витрати нормами сімейного законодавства не передбачено.

Рішення суду в частині задоволених вимог та стягнення витрат на музичну школу у розмірі 17665 грн., а також витрат на відвідування синами приватного стоматолога у 2020 році у розмірі 10800 грн. сторонами не оспорюється.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин, законом, який підлягає застосуванню, та переліком витрат, які відповідно до цього закону мають бути компенсовані одним із батьків іншому, а які мають бути відхилені.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року в оскарженій частині - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова