ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Чернівці Справа № 725/5962/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач за первісним позовом/відповідач за позовом третіх осіб: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернівецька міська рада,

треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Ірина Миколаївна,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренко Є.В., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чернівецької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М., - про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років на день відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та померлий ОСОБА_6 з 2010 року вирішили проживати спільно однією сім`єю. Через два роки після їхнього спільного проживання вони документально оформили свої відносини, а саме 29 липня 2012 року уклали церковний шлюб. Однак, протягом спільного проживання шлюб в установленому законом порядку в державних органах реєстрації цивільного стану не реєстрували. Починаючи з 2010 року позивач та ОСОБА_6 спільно проживали, вели спільно господарство, витрачали зароблені кошти на проживання, купляли усі необхідні побутові речі, сплачували комунальні послуги, тобто були пов`язані спільним сімейним побутом, мали взаємні права та обов`язки за весь час Провадження №22-ц/822/106/21

спільного проживання до дня смерті ОСОБА_6 .

Крім того, вважала, що факт їх нього спільного проживання підтверджується наявністю у позивачки на зберіганні після поховання ОСОБА_6 оригіналів його особистих документів.

Вказувала, що протягом усього часу їхнього спільного проживання вони спільно приймали участь як подружжя, зокрема, на весіллях, днях народженнях, зустрічах з родичами. Також зазначала, що вона зверталась до приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Олійник І.М. за отриманням свідоцтва про право власності на спадкове майно, однак отримала відмову через відсутність документів, які свідчать про прийняття спадщини та невстановлення родинних відносин.

Зазначала, що метою встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше п`яти років на час відкриття спадщини є подальше оформлення за нею спадкового майна.

Враховуючи вище викладене та посилаючись на норми матеріального й процесуального права позивач просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 2010 року більше п`яти років на день відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею право власності на все спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , будинок садибного типу по АДРЕСА_2 .

28.11.2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 звернулися із позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначали, що померлий ОСОБА_6 є їхнім троюрідним братом. Після його смерті вони звернулись до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила у прийнятті заяви, оскільки за наявними документами не є очевидним факт наявності родинних відносин між ними та померлим ОСОБА_6 .

Вказували, що згідно архівних довідок випливає, що померлий ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з ОСОБА_7 є троюрідними братами і сестрами. Зазначали, що після смерті їхнього троюрідного брата ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно, яку вони прийняли.

Оскільки за життя померлий ОСОБА_6 відносно свого майна заповіту не залишив, він ніколи не перебував у шлюбі, у нього не було дітей, немає рідних та двоюрідних братів і сестер, проживав один, не вів спільного господарства ні з якими іншими особами, у нього залишились з рідних тільки заявники, інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині померлого, немає, їм необхідно встановити родинні зв`язки для оформлення права на спадщину за законом як спадкоємців п`ятої черги.

На підставі вищевикладеного просили встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є троюрідним братом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і визнати за ними право власності в порядку спадкування по 1/3 частини за кожним на будинок АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 .

Крім цього, 02.12.2019 року ОСОБА_5 подав позов до Чернівецької міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначав, що покійний ОСОБА_6 до дня смерті проживав один у буд. АДРЕСА_2 . З спадкодавцем вони були знайомі більше 10 років, за цей період він постійно приходив до нього та допомагав йому по господарству, проводив дрібний ремонт, купляв йому ліки, продукти, підписував періодичні видання та інше. За життя ОСОБА_6 неодноразово говорив, в тому числі і сусідам та знайомим, що саме ОСОБА_5 буде його хоронити, коли той помре.

Вказував, що зі слів покійного було відомо про відсутність у нього близьких родичів в м. Чернівці, однак, незадовго до смерті ОСОБА_6 познайомився із ОСОБА_1 , яка після смерті спадкодавця забрала ключі від його будинку та усі документи, при цьому не повідомивши нікого про його смерть та самостійно організувала похорони. Вважає, що ОСОБА_1 незаконно користується майном спадкодавця та намагається заволодіти його спадщиною.

На підставі вище викладеного просив суд визнати за ним право на спадкове майно, яке на день смерті належало ОСОБА_6 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є троюрідним братом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 .

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Вказує, що між нею та спадкодавцем було проведено таїнство вінчання, а отже, їх союз як чоловіка і жінки підтверджений не тільки показаннями свідків, а й офіційним церковним документом, оригінал якого був оглянутий та вивчений судом, однак не взятий до уваги останнім.

Зазначає, що при дослідженні проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу судом не було враховано у сукупності всі ознаки, що притаманні цьому визначенню.

Також наголошує, що суд не звернув увагу на правовий висновок Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №369/3338/17, де чітко зазначено, що за приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Вважає, що нею абсолютно доведено належними та допустимими доказами сукупність наступних фактів їх спільного проживання з спадкодавцем: ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та притаманних подружжю взаємних прав і обов`язків.

Що стосується вимог зустрічних позивачів, то апелянт вказує, що суд ухилився від здійснення будь-якого аналізу доданих ними документів, та необґрунтовано дійшов висновку в частині задоволення вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 щодо встановлення родинних відносин з спадкодавцем, оскільки з архівних довідок вбачаються суперечності їх змісту щодо даних та прізвищ осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що в свою чергу, жодним чином не підтверджує родинні стосунки між спадкодавцем та заявниками.

За вказаних обставин, при яких було винесене оскаржуване рішення, очевидно, що воно є абсолютно необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог первісного позивача та в частині задоволення вимог зустрічних позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 щодо встановлення родинних відносин з спадкодавцем скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем та відмовити у задоволенні зустрічних вимог позивачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що позивачка за первісним позовом не довела належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 більше п`яти років до моменту його смерті, а тому просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В свою чергу, ОСОБА_5 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності докази, надані позивачем за зустрічним позовом та іншими учасниками справи, дійшов вірного висновку про відсутність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ведення ними спільного господарства та ін. Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 червня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд виходив з того, що сукупність доказів, наданих позивачкою, не доводить фактів постійного проживання позивачки з покійним ОСОБА_6 й ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 не свідчать про факт спільного проживання сторін однією сім`єю та наявності у сторін спільного бюджету.

Спільні фотографії, на яких не зазначена дата, не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання, а довідка про вінчання не підтверджує створення сім`ї та виникнення взаємних прав та обов`язків за законом.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 частково суд виходив із того, що встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та позивачами необхідне останнім для підтвердження свого права на спадщину та належного його оформлення.

У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, зазначена в них інформація є логічною та послідовною, а тому суд вважав, що третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, доведений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є троюрідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відмовляючи у визнанні права власності на спадкове майно суд зазначив, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не на надали суду належних доказів, що майно, а саме будинок який знаходиться в АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 , належали спадкодавцеві ОСОБА_6 на праві власності на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також в ході розгляду справи встановлено, що у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є ще сестра ОСОБА_19 ,. яка згідно матеріалів спадкової справи заяву про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавала.

Враховуючи, що нотаріусом не визначено коло спадкоємців та обсяг спадкового майна, а підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є відсутність підтвердження родинних зав`язків, то позивачі за зустрічним позовом не позбавлені можливості після усунення цих підстав отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно суд виходив з того, що померлим ОСОБА_6 за життя заповіту складено не було, а ОСОБА_5 не відноситься до будь-якої черги спадкування за законом, передбачених ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років на день відкриття спадщини та в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про встановлення факту родинних відносин.

Необхідність встановлення заявлених фактів для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 , його місця проживання, зміни прізвища спадкодавцем, факту смерті останнього та його поховання ОСОБА_1 сторонами визнається та не спростовується.

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно довідки №15 від 13.08.2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 29.07.2012 року відбувся обряд вінчання (т.1 а.с.14).

Згідно акту від 23.08.2019 року, затвердженого першим заступником начальника департаменту ЖКГМВК Бурак О.К., ОСОБА_1 проживала з покійним ОСОБА_6 протягом багатьох років, вела з ним спільне господарство на протязі 8-9 років та похоронила його 16.05.2019 року (а.с.15).

25.10.2019 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано документального підтвердження факту родинних відносин на отримання спадщини ані за заповітом, ані за законом (т.1 а.с.105).

В матеріалах справи містяться товарні чеки, комерційна пропозиція, акт здачі-прийняття, копії фотографій, на яких зображені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.39-44, а.с.45-47).

Згідно копії архівної довідки від 03.07.2019 року №1/2538 в книзі реєстрації є відомості про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_20 , син ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (т.1 а.с.131).

З копії архівної довідки від 03.07.2019 року №1/2538 вбачається, що в книзі реєстрації є відомості про те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_23 , донька ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (т.1 а.с.132).

Відповідно до копії архівної довідки від 03.07.2019 року №1/2538 в книзі реєстрації актів про одруження громадян є відомості про те, що 24.10.1896 ОСОБА_24 одружився з ОСОБА_25 , окрім цього, в довідці підтверджується, що матір`ю ОСОБА_23 є ОСОБА_26 (т.1 а.с.133).

Згідно копії архівної довідки від 03.07.2019 року №1/2538 в книзі реєстрації є відомості про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася Мінодора, донька ОСОБА_27 та ОСОБА_28 (т.1 а.с.134).

З копії архівної довідки від 03.07.2019 року №1/2538 вбачається, що в книзі реєстрації є відомості про те, що 30.10.1927 року ОСОБА_29 в вступила в шлюб з ОСОБА_30 , від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_9 народився син ОСОБА_6 (т.1 а.с.136).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_31 батьками зазначені ОСОБА_32 та ОСОБА_33 (т.1 а.с.138).

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_34 від 14.04.1977 року вбачається, що її батьками зазначені ОСОБА_19 та ОСОБА_35 (т.1 а.с.139).

Згідно копії свідоцтва про одруження від 23.03.1970 року ОСОБА_36 та ОСОБА_34 уклали шлюб (т.1 а.с.140).

Також, з копії свідоцтва про народження ОСОБА_37 , батьками зазначено ОСОБА_38 , ОСОБА_39 (т.1 а.с.141).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , батьками зазначені ОСОБА_37 , ОСОБА_40 (т.1 а.с.142).

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_41 від 20.07.1977 року батьками зазначені ОСОБА_36 та ОСОБА_34 (т1. а.с.143).

Відповідно до частин 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

В силу ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

В силу ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу (ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1261-1265 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що під час вирішення питання, хто є спадкоємцями за законом, необхідно враховувати такі юридичні факти, як: родинні відносини (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Ступінь споріднення визначається кількістю народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних відносинах.

У п`яту чергу право на спадкування мають родичі четвертого-шостого ступеня споріднення, якщо відсутні спадкоємці перших чотирьох черг (родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення). До родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). До родичів п`ятого ступеня споріднення належать діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Родичі шостого ступеня споріднення - це діти його двоюрідних правнуків та правнучок (двоюрідні праправнуки та праправнучки), діти його двоюрідних племінників та племінниць (троюрідні онуки та онучки), діти його двоюрідних дядьків та тіток (троюрідні брати та сестри).

За змістом положень ст.ст. 89, 90 ЦПК України при оцінці доказів суд повинен з`ясувати відношення всіх свідків до даної справи й стосунки зі сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості у справі, джерела поінформованості свідка про факти, які ним повідомляються (особисто чи з повідомлень інших осіб), правильність сприйняття ними обставин, що мають значення для справи, наявність протиріч у показаннях свідків та їх причини, підтвердження чи спростування цих показань іншими доказами.

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 17 червня 2011 року, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Що стосується вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, колегія зазначає наступне.

Суд першої інстанції оцінюючи на підставі поданих доказів доводи ОСОБА_1 про те, що вона проживала спільно з ОСОБА_6 , вела спільне господарство та разом витрачали зароблені кошти на проживання і були пов`язані спільним побутом дійшов вірного висновку, що належними та допустими доказами це не підтверджено, оскільки сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини.

З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Так, довідка про обряд вінчання навіть за відсутності сумнівів в його проведенні не може свідчити сама по собі про перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в фактичних шлюбних стосунках та ведення спільного побуту. Обряд вінчання не має правових наслідків для виникнення юридичних ознак сім`ї, і самий по собі такий факт за умови доведеності без оцінки з іншими доказами в сукупності, які би свідчили про таке, не підтверджує виникнення притаманних подружжю відносин.

Суд першої інстанції оцінюючи покази свідків зі сторони позивача ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 дійшов правильних висновків, що їх пояснення носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту знайомства сторін між собою й не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю.

Посилання первісного позивача на акт обстеження від 23.08.2019 року також не є підтвердженням постійного проживання сторін, оскільки останній був складений після смерті ОСОБА_6 , а свідок ОСОБА_42 як його підписант відмовилася в судовому засіданні будучи під присягою свідка від частини його змісту, яка стосувалася часу спільного проживання. Таким чином, через зазначену обставину втрачається головна ознака доказу, як однозначність та безсумнівність.

Відносно фотографій, наданих первісним позивачем як доказу наявності між сторонами стосунків, то колегія зазначає, що спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання, що узгоджується з висновками ВС, викладеними у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом неналежно було оцінено наявні у справі докази, покази свідків, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями не тільки суду першої інстанції, а й апеляційної інстанцій, що було здійснено під час розгляду справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про встановлення родинних відносин з ОСОБА_6 , то колегія зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_43 є троюрідними братами і сестрами, що випливає з наданих зустрічними позивачами письмовими доказами, а саме архівними довідками та свідоцтвами про народження, які не спростовані ОСОБА_44 .

Натомість, наявні розбіжності (суперечності) в прізвищах зустрічних позивачів з прізвищами, зазначеними в архівних довідках, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки вони виникли внаслідок філологічних недоліків перекладу з російської мови на українську, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сумніватися в достовірності письмових доказів не має підстав, оскільки зазначена в них інформація є логічною та послідовною.

Крім того, відсутність доказів віднесення ОСОБА_1 до кола спадкоємців четвертої черги не порушує її прав щодо правильності визначення кола спадкоємців п`ятої черги, отже втрачається можливість їх захисту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги законність висновків суду першої інстанції по суті вимог не спростовують, а рішення суду в частині, що переглядається, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/