Справа № 446/1540/20 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/724/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симця В.І.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Сергєєвої О.І., та представника відповідачів адвоката Квак В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни на рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, у якому просила визнати недійсним розпорядження органу приватизації №411 від 10 грудня 1998 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та видане на його підставі приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради свідоцтво про право власності від 21 грудня 1998 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог, посилалася на те, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 і на даний час їй стало відомо, що така квартира була незаконно приватизована, оскільки у рішенні про приватизацію квартири та в додатках до нього, така квартира не зазначена. Тому, вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру та приватизаційне свідоцтво видано незаконно.

Рішенням Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності відмовлено повністю.

Рішення оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Сєргєєва Ольга Ігорівна, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до винесення судом незаконного судового рішення.

Вказує, що звернулась до суду в зв`язку із порушенням її майнових та житлових прав.

Судом першої інстанції було проігноровано, що приватизація спірної квартири проведена незаконно, всупереч вимогам законодавства, оскільки передача цієї квартири здійснена без письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Вказує, що у зв`язку з незаконною приватизацією квартири, відповідач ОСОБА_2 став співвласником спірної квартири, що порушує її майнові права.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Сергєєвої О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідачів адвоката Квак В.М. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутність у рішенні виконавчого комітету Кам`янка-бузької міської ради №411 від 10.12.1998 вказівки про квартиру АДРЕСА_2 не вказує на протиправність приватизації такої квартири, оскільки компетенція щодо прийняття рішення про приватизацію квартири (будинку) належала саме спеціально створеним органам приватизації, а не виконавчим комітетам органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідно до ордера від 07.12.1984 р. у квартиру АДРЕСА_2 було вселено ОСОБА_6 та членів її сім`ї, а саме сина ОСОБА_7 , невістку ОСОБА_8 та онуку ОСОБА_5 (а.с. 16).

Розпорядженням органу приватизації виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №411 від 10.12.1998 р. доводиться, що було розглянуто заяву наймача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та вирішено передати таку квартиру у спільну приватну власність: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 30).

21 грудня 1998 року приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 31).

На момент приватизації спірної квартири АДРЕСА_2 в ній були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №411 від 10.12.1008 р. (потрібно читати 10.12.1998 р.) вирішено передати у приватну власність квартири з державного житлового фонду за списками № 1 та №2. Аналіз таких списків свідчить, що у них відсутній запис про квартиру АДРЕСА_2 та про ОСОБА_4 чи будь-кого з наймачів такої квартири (а.с. 25-27).

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

На час виникнення спірних правовідносин порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначалось Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» 1992 року, який є чинним і на сьогодні.

Цей закон закріплює поняття приватизації, об`єкти, визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створені органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

До об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції)), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають на черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Факт реєстрації та проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 на момент видачі оскаржуваних актів не оспорюється та визнається всіма учасниками процесу, а тому така обставина не підлягає доказуванню за правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК.

Згідно із ч. 1 ст. 5 цього Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

З оскаржуваного свідоцтва про право власності від 21.12.1998 та розпорядження про приватизацію від 10.12.1998 №411 вбачається, що їх видано саме органом приватизації виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради, тобто органом, до повноважень якого було віднесено вирішення такого питання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у рішенні виконавчого комітету Кам`янка-бузької міської ради №411 від 10.12.1998 р. вказівки про квартиру АДРЕСА_2 не вказує на протиправність приватизації такої квартири, оскільки компетенція щодо прийняття рішення про приватизацію квартири (будинку) належала саме спеціально створеним органам приватизації, а не виконавчим комітетам органів місцевого самоврядування.

Окрім цього, у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_3 міститься розпорядження органу приватизації та другий примірник свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 (а.с. 29).

Підставою видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності зазначено «Свідоцтво видано згідно з розпорядженням /наказом/ від 10.12.1998 №411 рішення міськвиконкому».

Колегія суддів також погоджується, що посилання позивача на відсутність певних даних у рішенні виконавчого комітету №411 від 10.12.1998, як і посилання на те, що підставою видачі свідоцтва про право власності було саме рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради є безпідставними.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та що позивачем не надано доказів того, що діями відповідачів було порушено її права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.