ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4002/21 Справа № 201/7858/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання пункту кредитного договору недійсним, виключення плати за послуги, зобов`язання здійснити зарахування сплати за послуги в рахунок погашення боргу, повернення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ Ідея Банк про захист прав споживача, визнання пункту кредитного договору недійсним, виключення плати за послуги, зобов`язання здійснити зарахування сплати за послуги в рахунок погашення боргу, повернення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 19.04.2019р. вона уклала з ПАТ «Ідея Банк» договір кредиту та страхування № Z06.00404.005165785 на умовах сплати 10% річних. Кредит наданий на споживчі цілі.

Пунктом п. 1.5. договору обумовлено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором і договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «інші послуги Банку».

Відповідно до п.п. 9.8.2. п. 9.8. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (публічна пропозиція про приєднання якого затверджена протоколом засідання Правління №03/06-02 від 06.03.2019р., вводиться в дію з 08.04.2019р.) у редакції на момент спірних правовідносин, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: 1) надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; 2) надання інформації но рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації яро стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; 3) опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, вважала, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості до кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.

Також вважала, що на підставі ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» вона має право на безкоштовне отримання інформації щодо її рахунку та заборгованості, додаткова плата за таку інформацію, що передбачена п. 1.5. договору кредиту та страхування, є незаконною, оскільки інших послуг зазначеним пунктом договору не передбачено. Зауважила, що у п. 5 Паспорта споживчого кредиту розмір плати за «інші послуги банку» змінюється щомісяця без будь-якого обґрунтування. Ця плата навіть перевищує плату за процентами за користування кредитом, що є несправедливою умовою договору, за що встановлена зазначена плата позивачці незрозуміло. Вважала нарахування щомісячно плати за «інші послуги банку» є прихованими процентами та збільшує реальну ставку за користування кредитом.

Позивачка вважала умови пункту 1.5. договору кредиту та страхування несправедливими, такими, що суперечать положенням ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ч. 5 ст. 18 цього Закону, ці умови договору мають бути визнані недійсними з моменту укладення кредитного договору з подальшим зарахуванням сплаченої суми за обслуговування кредиту у рахунок погашення тіла кредиту. А внаслідок визнання 1.5. договору недійсним банк має здійснити перерахунок, яким частину плати, внесеної позивачкою за «інші послуги банку» в загальній сумі 1 220,33 грн. зарахувати в рахунок погашення боргу, а в іншій частині у сумі 25 956,31 грн. - повернути позивачці.

На підставі викладеного, просила: -визнати недійсним п. 1.5. Договору кредиту та страхування № Z06.00404.005165785 від 19.04.2019р., укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством « Ідея Банк»; - виключити плату за «Інші послуги Банку» обслуговування кредиту з п. 5 Паспорта споживчого кредиту (Додаток 1 до договору кредиту та страхування № Z06.00404.005165785 від 19.04.2019р.); - зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити зарахування внесеної суми за «Інші послуги Банку» в сумі 1 220,33 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту та страхування № Z06.00404.005165785 від 19.04.2019 року, - зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» повернути кошти, внесені за «Інші послуги Банку», в сумі 25 956,31 грн. шляхом перерахування їх на рахунок позивачки (а.с. 1-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання пункту кредитного договору недійсним, виключення плати за послуги, зобов`язання здійснити зарахування сплати за послуги в рахунок погашення боргу, повернення коштів відмовлено (а.с.30-34).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі (а.с.38-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 19.04.2019р. уклала з ПАТ « Ідея Банк» договір кредиту та страхування № Z06.00404.005165785, на умовах сплати 21,99 % річних, строком на 36 місяців, з кінцевими терміном погашення до 19.04.2022р., на суму 74999,00 грн (а.с. 7).

Як видно з Паспорта споживчого кредиту (додаток 1 до Договору) кредитний договір укладений на споживчі цілі.

Пунктом 1.5. договору обумовлено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором і договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку сплачується згідно діючих Тарифі банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банка www.ideabank.ua.

Як вказує позивачка, відповідно до п.п. 9.8.2. п. 9.8. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (публічна пропозиція про приєднання якого затверджена протоколом засідання Правління №03/06-02 від 06.03.2019р., вводиться в дію з 08.04.2019р.), редакція якого діяла на час виникнення спірних правовідносин.

За користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за Договором кредиту, що включає в себе:

- надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт.-центрі Банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації но рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації яро стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

- опрацювання запитів позичальника, що направлені Банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Як перевірено судом, з офіційного сайту ПАТ «Ідея банк», положення пункт 9.8.2. розділу 9 «Умов споживчого кредитування без забезпечення» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея банк» залишилися незмінними, і яким дійсно встановлено, що плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, що включає в себе:

- надання інформації за рахунками Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

- опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Позивачка вважає, що банк не має права включати в умови договору споживчого кредиту будь-які збори, комісії, платежі за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції. також вважає, що має право на безкоштовне отримання інформації щодо її рахунку та заборгованості і додаткова плата за таку інформацію, що передбачена п. 1.5. Договору кредиту та страхування, є незаконною, оскільки інших послуг зазначеним пунктом договору не передбачено.

Як видно із п. 5 Паспорта споживчого кредиту «Порядок повернення кредиту», який передбачений Додатком 1 до Закону України «Про споживче кредитування», ним також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги (а.с. 7).

Відповідно до п.п. 9.8.2. п. 9.8. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБОФО):

За користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за Договором кредиту, що включає в себе:

- надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт.-центрі Банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації яро стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

- опрацювання запитів позичальника, що направлені Банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

В оспорюваному позивачкою п. 1.5. договору обумовлено, що послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості визначені цим договором і ДКБОФО, тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті банка www.ideabank.ua

Згідно із пп. 3.2. п. 3 договору позичальник (позивачка) нанесенням власноручного підпису під цим договором погоджується з тим, що ДКБОФО, Тарифі та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови.

У пп. 3.3. п. 3 договору позичальник (позивачка) підтвердила, що ознайомлений з ДКБОФО, тарифами, в тому числі з паперовими версіями, розміщеними у відділенні банка або кредитного посередника, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

У пп. 3.4. п. 3 договору позичальник (позивачка) акцептувала публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному сайті банка www.ideabank.ua.

У пп. 3.11. п. 3 позивачка підтвердила, що ознайомлена з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку для прийняття усвідомленого рішення.

У п. 4 договору (паспорт споживчого кредиту) сторони дійшли згоди про те, що додаток № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено:

-детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки;

-графік платежів з повернення кредиту, сплата процентів за його користування;

-сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.

З п. 2 кредитного договору вбачається, що позивачка власноручно підписала його та погодилась, що плата за обслуговування кредитної заборгованості буде встановлена у розмірі 2,5 % щомісячно від початкової суми кредиту.

Пунктом 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49, також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування.

Згідно із п. 5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у розрізі платежів за колонками 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 і т.д.) та 8 (у розрізі платежів за колонками 8.1, 8.2 і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.

Отже, чинним законодавством України надано право відповідачеві (банку) отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки щомісячна плата в розмірі 2,50 % якраз встановлена за надання послуг позичальнику по кредитному договору, а тому немає підстав для визнання кредитного договору в тій частині недійсним.

Таким чином, у пункті 7.4. Графіку щомісячних платежів за кредитним договором відповідачем, на виконання вимог Закону, цілком правомірно зазначено плату за обслуговування кредиту, відповідно до кредитного договору.

Також вбачається, що позивачка письмово підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування.

Позивачка підтвердила у договорі про отримання всієї інформації, ознайомлення з договором комплексного обслуговування і тарифами банка, необхідних для прийняття усвідомленого рішення про укладення кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей, що позивачка не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до відповідача за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним п. 1.5. договору кредиту та страхування задоволенню не підлягають. Вимоги позивачки про виключення плати за інші послуги банку з п. 5 паспорта споживчого кредиту і зобов`язання зарахувати ці кошти в рахунок погашення заборгованості та повернути ці кошти також не можуть бути задоволені, адже прямо пов`язані із вимогами про визнання пункту 1.5. договору недійсним. У зв`язку із тим, що у задоволенні цієї вимоги позивачці відмовлено, наслідки у вигляді реституції до недійсного положення договору не застосовуються.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017р., договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08.06.2017р. № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом часткового визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, їдо було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Чинним законодавством України надано право відповідачеві (банку) отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки щомісячна плата в розмірі 2,50 % якраз встановлена за надання послуг позичальнику по кредитному договору, а тому немає підстав для визнання кредитного договору в тій частині недійсним.

У пункті 7.4. Графіку щомісячних платежів за кредитним договором відповідачем, на виконання вимог Закону, цілком правомірно зазначено плату за обслуговування кредиту, відповідно до кредитного договору.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка письмово підтвердила, що отримав та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування.

Позивачка підтвердила у договорі про отримання всієї інформації, ознайомлення з договором комплексного обслуговування і тарифами банка, необхідних для прийняття усвідомленого рішення про укладення кредитного договору.

Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» позивач мав право протягом 14-ти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, що позивачка не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до відповідача за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним п. 1.5. договору кредиту та страхування задоволенню не підлягають. Вимоги позивачки про виключення плати за інші послуги банку з п. 5 паспорта споживчого кредиту і зобов`язання зарахувати ці кошти в рахунок погашення заборгованості та повернути ці кошти також не можуть бути задоволені, адже прямо пов`язані із вимогами про визнання пункту 1.5. договору недійсним. У зв`язку із тим, що у задоволенні цієї вимоги позивачці відмолено, наслідки у вигляді реституції до недійсного положення договору не застосовуються.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

При вирішенні справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: