Справа № 130/2076/20
Провадження № 22-ц/801/420/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Заярного А. М. в м. Жмеринка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,

у цивільній справі № 130/2076/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем по справі перебувають в шлюбі, який зареєстровано 12.03.2020. Будучи вагітною на шостому місяці вона познайомилась з відповідачем. Після знайомства він запропонував одружитись знаючи про її вагітність від іншого чоловіка. Під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження якої записаний та являється батьком відповідач ОСОБА_2 . Позивач вказала, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, адже коли дитині виповнилось лише два тижні відповідач покинув її. З тих пір разом з відповідачем вони не проживають та не підтримують сімейних відносин. Відповідач матеріально не утримує її як дружину, яка доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку. Позивач також зазначила, що у зв`язку з необхідністю догляду за дочкою вона на даний час не працює та перебуває на обліку в УПСЗН Жмеринської міської ради де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини. Інших доходів вона не має, а вказаної допомоги не вистачає для нормального проживання та харчування її та дитини, відповідно вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідач же матеріально забезпечений, працює в Локомотивному депо м. Жмеринка на посаді помічника машиніста, де отримує відповідні доходи, а тому у нього є така можливість утримувати її як жінку, яка доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку. За наведених обставин просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

30.10.2020 відповідач ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на її утримання у зв`язку з обранням неправильного способу захисту, враховуючи те, що він не являється біологічним батьком дитини, чого в позовній заяві не заперечує і сама позивач.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її користь на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, починаючи з 15.09.2020 і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (з 15.09.2020 до 15.10.2020) допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивача, суд, з огляду на приписи статей 75, 84, 122 СК України, виходив із обґрунтованості та доведеності таких вимог.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, оскільки вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції застосовуючи вимоги ч. 1 ст. 122 СК України щодо походження дитини від подружжя, в цій справі спотворив її суть, виходячи з редакції позову ОСОБА_1 , оскільки нею визнано, що відповідач не є біологічним батьком дитини, фактичні шлюбні відносини були лічені дні, позивач з власної волі позашлюбними відносинами довела сама себе до вказаного нею матеріального стану. Таким чином, оскільки позивач в позові ствердила, що завагітніла від іншого чоловіка та після народження дитини вони зареєстрували її на відповідача ОСОБА_2 і ця обставина не заперечується, що звільняє його від доказування та свої заперечення він надав суду, а судом порушено диспозитивність цивільного судочинства та неправильно застосовано матеріальний закон. Позивач сама заперечила батьківство ОСОБА_2 , але суд неправильно та незаконно про таке замовчав, що стало підставою для звернення відповідача за захистом порушеного права та інтересу до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 12.03.2020, який зареєстровано Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.3).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що вбачається з копії довідки квартального комітету «Товарна» від 15.09.2020 № 74 (а.с.6).

Відповідно до копії довідки УПСЗН Жмеринської міської ради від 15.09.2020 № 1789 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПСЗН Жмеринської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини, розмір якої за березень-серпень 2020 року становив 4 765,12 грн. (а.с.5).

З доказів наданих ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач на даний час не працює, адже перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні до досягнення донькою трирічного віку та відповідно потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який як вбачається з копії свідоцтва про народження записаний та відповідно юридично визнаний батьком дитини, яка народжена під час перебування у шлюбі сторін.

При цьому судом не взято до уваги заперечення відповідача в частині того, що він не являється біологічним батьком дитини з тих підстав, що він записаний батьком дитини позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та своє батьківство в установленому порядку не оспорив.

Спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів на утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з частиною першою статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Частинами другою, четвертою та шостою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

За таких обставин, місцевим судом встановлено, що позивач виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ухиляється від свого обов`язку утримувати дружину, з якою проживає дитина батьком якої він відповідно до свідоцтва про народження являється, до досягнення дитиною трьох років. Разом із тим, встановлено, що відповідач в змозі надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу, оскільки є працездатним, доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу не навів.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень статей 75, 84 СК України дійшов правильного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у заявленому нею розмірі, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не враховано заперечень відповідача щодо того, що він не являється біологічним батьком дитини, оскільки вони спростовуються наявним у матеріалах цієї справи свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданим Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 26.05.2020 Серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 є її батьком та своє батьківство в установленому порядку не оспорив.

Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання дружини містить висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно помилковості висновку суду першої інстанції, у тому числі - заперечень щодо висновку відносно того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини на підставі статті 84 СК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун