Справа № 752/9488/19
Провадження № 2/752/968/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 березня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

у травні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Конюшка Д.Б. звернувся до суду з позовом, в котрому з урахуванням збільшення просив суд стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- матеріальний збиток у розмірі 62 373,70 грн.;

- витрати на оренду автомобіля в розмірі 35 000,00 грн.;

- понесені судові витрати у справі.

Свої вимоги мотивував тим, що 11.11.2018 року приблизно о 23 год. 30 хв. на пр. Науки, 50 у м. Києві з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2019 року, сталася ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказав, що загальний розмір матеріального збитку, завданого йому внаслідок даної ДТП, становить 103 954,85 грн. та складається з вартості огляду, дефектування та калькуляції ремонту транспортного засобу «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка відповідно до акту виконаних робіт № 15284 від 30.11.2018 року, що виданий гарантійною СТО - ПрАТ «Дніпро Мотрос Інвес», становить 432,96 грн.; вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка відповідно до акту виконаних робіт № 2068к від 11.12.2018 року, що виданий гарантійною СТО - ПрАТ «Дніпро Мотрос Інвес», становить 46 784,69 грн.; вартості деталей, яка відповідно до товарного чеку № УТ-5878 від 21.10.2018 року становить 22 308,00 грн., відповідно до товарного чеку № УТ-5892 від 22.10.2018 року становить 16 754,40 грн. та відповідно до товарного чеку № УТ-5849 від 20.11.2018 року становить 16 174,80 грн., а загалом - 55 237,20 грн., а також з витрат на евакуацію транспортного засобу, які згідно квитанцій від 11.11.2018 року та 20.11.2018 року складають 1 500,00 грн.

Зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/6064836.

Відповідно до угоди про виконання зобов`язань від 14.05.2019 року, укладеної на підставі п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», загальний розмір страхового відшкодування склав 41 581,15 грн.

Тому, вважав, що зі ОСОБА_2 в порядку ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 62 373,70 грн. До того ж, вважав, що стягненню підлягають зі ОСОБА_2 35 000,00 грн. вартості оренди транспортного засобу «Тойота», котрий ОСОБА_1 вимушений був орендувати через позбавлення можливості експлуатувати власний транспортний засіб, через його пошкодження у ДТП з вини ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 39).

Ухвалою від 17.10.2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині вимог до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», провадження в частині позовних вимог до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» закрито (а.с. 83-85).

Ухвалою від 05.06.2020 року справу прийнято до провадження суддею Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. та призначено судовий розгляд справи по суті на 05.11.2020 року (а.с. 115-116).

05.11.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 29.03.2021 року (а.с. 121).

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на незаконність вимог, їх необґрунтованість, недоведеність та те, що останні повністю суперечать інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 48-50).

Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та зазначенням підтримання кожною з них свої позиції.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2019 року у справі № 752/24540/18 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 7).

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_2 11.11.2018 року приблизно о 23 год. 30 хв. на пр. Науки, 50 у м. Києві, керуючи автомобілем «ДЕО» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, чим порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР.

Вказана постанова набрала законної сили 11.02.2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України наявність винних дій ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.11.2018 року, є доведеною, та не підлягає доказуванню.

Внаслідок дорожньо-транспортної приходи автомобіль «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач, отримав механічні пошкодження (а.с. 25-26).

Відповідно до акту виконаних робіт № 15284 від 30.11.2018 року, що виданий ПрАТ «Дніпро Мотрос Інвес», вартість огляду, дефектування та калькуляції ремонту транспортного засобу «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 432,96 грн. Згідно фіскального чеку вказана сума сплачена 30.11.2018 року (а.с. 64-65).

Відповідно до акту виконаних робіт № 2068к від 11.12.2018 року, що ПрАТ «Дніпро Мотрос Інвес», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 46 784,69 грн. Вказана сума сплачена позивачем 11.12.2018 року (а.с. 72-78).

Відповідно до товарного чеку № УТ-5878 від 21.10.2018 року вартості деталей становить 22 308,00 грн. (а.с. 66, 67).

Відповідно до товарного чеку № УТ-5892 від 22.10.2018 року вартість деталей становить 16 754,40 грн. (а.с. 68, 69).

Відповідно до товарного чеку № УТ-5849 від 20.11.2018 року вартість деталей становить 16 174,80 грн. (а.с. 70, 71).

Згідно квитанцій від 11.11.2018 року та 20.11.2018 року витрат на евакуацію транспортного засобу складають 1 570,00 грн. (а.с. 21).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди відповідно до полісу № АМ/6064836 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до угоди про виконання зобов`язань від 14.05.2019 року, укладеної на підставі п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», загальний розмір страхового відшкодування склав 41 581,15 грн., з яких: 41 581,15 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та 1 000,00 грн. - вартість експлуатації (а.с. 62).

Як вбачається, вказана сума сплачена ОСОБА_1 (а.с. 63).

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ст. 22, ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц , провадження № 14-316цс18).

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача, предметом спору є розмір матеріальної шкоди, а саме: розмір матеріального збитку в розмірі 62 373,70 грн.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Згідно з п.1.6. Методики під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.

Необхідність застосування такого коефіцієнту передбачено ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Коефіцієнт авто може мати різні показники, а у деяких випадках навіть дорівнювати нулю.

Поняття «вартість відновлювального ремонту» включає в себе дві складові частини, а саме вартість деталей, які будуть замінені в ході відновлювального ремонту та вартість самих ремонтних робіт. Коефіцієнт застосовується виключно до вартості пошкоджених деталей та які підлягають заміні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.

У п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст. 35).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 статті 36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21.03.2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01.07.2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18) та від 05.02.2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19).

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.

З огляду на зазначене, вбачається, що позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність ( ст. 1194 ЦК України).

Як зазначалось, судом встановлено, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до угоди про виконання зобов`язань від 14.05.2019 року, укладеної на підставі п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», загальний розмір страхового відшкодування склав 41 581,15 грн., з яких: 41 581,15 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та 1 000,00 грн. - вартість експлуатації (а.с. 62). Вказана сума сплачена ОСОБА_1 (а.с. 63).

Таким чином, страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Згідно ст. 36.7 Закону рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Позивач погодився на розмір страхової виплати ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», не наполягав на проведення незалежної експертизи і не оскаржував дії страхової компанії в судовому порядку.

Проте, доказів того, що в даному випадку ліміт відповідальності страхової компанії вичерпаний, позивач не надав.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що ліміт відповідальності згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/6064836 за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., що не заперечно позивачем.

Позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів того, що отримана ним сума страхового відшкодування та її розмір, здійснена з урахуванням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком та перевищує встановлений ліміт відповідальності.

До того ж, зі змісту угоди від 14.05.2019 року про виконання зобов`язань вбачається, що позивачу сплачено страхове відшкодування, яке складається з суми вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу та суми вартості експлуатації. Однак, вартість деталей, які будуть замінені в ході відновлювального ремонту та вартість самих ремонтних робіт, а також застосований коефіцієнт і до вартості чого застосований останній, угода відомостей не містить.

В зв`язку із вказаним, не можливо встановити, чи складають заявлені позовні вимоги різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яку павине сплати відповідач.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача 62 373,70 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що заявлені позовні вимоги є різницею між виплаченою йому страховиком сумою страхового відшкодування та вартості відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, яка виникла законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому настає відповідальність винуватця, на що безпосередньо вказує зміст ст. 1194 ЦК України.

Крім того, обґрунтовуючи розмір матеріального збитку в сумі 62 373,70 грн., позивач посилається на те, що загальний розмір матеріального збитку, завданого йому внаслідок даної ДТП, становить 103 954,85 грн. та складається з вартості огляду, дефектування та калькуляції ремонту транспортного засобу «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка відповідно до акту виконаних робіт № 15284 від 30.11.2018 року, що виданий гарантійною СТО - ПрАТ «Дніпро Мотрос Інвес», становить 432,96 грн.; вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка відповідно до акту виконаних робіт № 2068к від 11.12.2018 року, що виданий гарантійною СТО - ПрАТ «Дніпро Мотрос Інвес», становить 46 784,69 грн.; вартості деталей, яка відповідно до товарного чеку № УТ-5878 від 21.10.2018 року становить 22 308,00 грн., відповідно до товарного чеку № УТ-5892 від 22.10.2018 року становить 16 754,40 грн. та відповідно до товарного чеку № УТ-5849 від 20.11.2018 року становить 16 174,80 грн., а загалом - 55 237,20 грн., а також з витрат на евакуацію транспортного засобу, які згідно квитанцій від 11.11.2018 року та 20.11.2018 року складають 1 500,00 грн.

Разом з тим, суд критично оцінює та не приймає до уваги посилання позивача в обґрунтування розміру шкоди на товарний чек № УТ-5878 від 21.10.2018 року на суму 22 308,00 грн. та на товарний чек № УТ-5892 від 22.10.2018 року на суму 16 754,40 грн., оскільки останні підтверджують факт вчинення усного договору та продажу (отримання) товарів, котрі мали місце до 11.11.2018 року, тобто до моменту ДТП.

Також, суд критично ставиться до включення до вимог про стягнення з відповідача вартості послуг евакуації в розмірі 1 500,00 грн. через її недоведеність. Крім того, як вбачається, сума в розмірі 1 000,00 грн. вартості евакуації сплачена страховою компанією.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрати на оренду автомобіля в розмірі 35 000,00 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.11.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) б/н, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених договором орендодавець зобов`язується передати орендарю у тимчасове платне володіння та використання легковий автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado Універсал-В» реєстраційний номер НОМЕР_3 , а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове володіння та користування автомобіль орендодавця та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі 35 000,00 грн. щомісячно (а.с. 22-24).

Згідно умов договору автомобіль передається орендарю за його заявкою не пізніше 24 годин після її прийняття орендодавцем до виконання. Передача автомобіля в оренду здійснюється по акту приймання-передачі (розділ 3 договору). Орендна плата може вноситься частинами, але не пізніше ніж до 12.12.2019 року шляхом перерахування грошових коштів в готівковій чи безготівковій формі (перерахування на банківську карту)( п. 5.2. розділу 5 договору).

Згідно ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 220 ЦК України закріпила, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України).

З сукупного аналізу положень вказаних статей вбачається, що недотримання в момент укладення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи вимоги щодо його нотаріального посвідчення тягне за собою його нікчемність.

При цьому, при наявності певних обставин, такий договір може бути визнаний судом дійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Отже, саме лише небажання сторони правочину нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для визнання такого договору дійсним.

З викладеного вбачається, що за рішенням суду договір оренди транспортного засобу за участю фізичної особи, що не був нотаріально посвідченим в момент його укладення, може бути визнаний дійсним, при зверненні до суду з відповідною вимогою та при зазначенні належного обґрунтування.

Обґрунтувань та доводів щодо існування визначених законодавством підстав для визнання договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) б/н від 12.11.2018 року дійсним подана позовна заява не містить.

Вказаний договір за своєю суттю є договором оренди транспортного засобу між фізичними особами, що чітко вбачається з п.у 1.1, а тому, за змістом ст.799 ЦК України, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Проте, договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) б/н був укладений між сторонами в простій письмові формі та нотаріально не посвідчений.

Враховуючи, що ст. 220 ЦК України прямо закріплює, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, суд вважає, що не посвідчений нотаріально договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) б/н є нікчемним в силу закону.

Згідно з ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Стаття 236 ЦК України встановила, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За правилом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин, договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) б/н, за умовами якого на відповідача було покладено ряд обов`язків, як нікчемний правочин, не створює юридичних наслідків з моменту його підписання, а тому і не породжує у позивача правового зобов`язання сплачувати кошти в якості орендних платежів та відшкодовувати будь-які суми за неналежне його виконання.

Положення книги 5 ЦК України України «Зобов`язальне право» визначають, що зобов`язання, яке варто розуміти як правовідношення між боржником і кредитором щодо вчинення або утримання від вчинення певних дій, виникає з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

З урахуванням того, що підставою пред`явлення ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення 35 000,00 грн. по сплаті орендної плати згідно з договором оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) б/н від 12.11.2018 року, є умови нікчемного договору, виходячи з положень ст. ст. 215, 216, 236, 509, 526 ЦК України, зобов`язання орендодавця та орендаря між цими особами не існували, а тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

До того ж, позивачем не надано доказів на підтвердження передачі йому автомобіля в користування відповідно до умов договору, суду не надані ні заявка, ні акт приймання-передачі, на докази проведення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, підлягають залишенню за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко