Справа № 151/2/21
Провадження № 22-ц/801/1548/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 рокуСправа № 151/2/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Якименко М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Ольгопільська сільська рада Чечельницького району Вінницької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Чечельницьке районне споживче товариство,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Гайсинська окружна прокуратура,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Гайсинської окружної прокуратури на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Моцного В. С. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що 15 січня 2009 року він придбав у Чечельницького районного споживчого товариства комплекс будівель та споруд загальною площею 728,5 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Указаний договір купівлі-продажу укладений у простій письмовій формі.

Посилаючись на те, що відсутні правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 728,5 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 728,5 м2, а саме: склад "А" площею 327,7 м2, склад "Б" площею 400,8 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нерухоме майно набуте позивачем у законний спосіб, але через відсутність правовстановлюючих документів у позасудовий спосіб визнати за позивачем право власності неможливо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2021 року Гайсинська окружна прокуратура, яка не брала участі у справі, в інтересах держави в особі: Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 липня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 15 липня 2021 року о 08:45 год.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Якименко М. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, правовідносини, які виникли між сторонами та неправильно застосовано норми матеріального права щодо можливості набуття позивачем майна на підставі набувальної давності.

Відповідачем повідомлено суд про наявність власника спірного майна Чечельницького районного споживчого товариства. При цьому судом першої інстанції не надано оцінку тій обставині, що технічний паспорт на спірне нерухоме майно виготовлений на замовлення Чечельницького районного споживчого товариства.

Прокурор указує, що наявність інформації про власника майна унеможливлює визнання права власності за набувальною давність в порядку ст. 344 ЦК України.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 15 січня 2009 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд загальною площею 728,5 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Указаний договір укладений у простій письмовій формі.

З акта приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 15 січня 2009 року слідує, що Чечельницьке районне споживче товариство передало, а покупець ОСОБА_1 прийняв склад "А" площею 327,7 м2 та склад "Б" площею 400,8 м2, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

З довідки Ольгопільської сільської ради від 26 серпня 2020 року № 223/02-15 слідує, що комплекс будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить Чечельницькому районному споживчому товариству.

Оціночна (ринкова) вартість спірного нерухомого майна складає 80 100 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зазначено, що:

«умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України».

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що:

«за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено».

ОСОБА_1 не може вважатися таким, що набув у власність спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Установлено, що позивач був обізнаний, що власником спірного майна є Чечельницьке районне споживче товариство, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна у простій письмовій формі, відтак, не можна вважати користування позивачем спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Зазначені обставини унеможливлюють застосування до спірних відносин положень статті 344 ЦК України і визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно.

Позивач, уклавши договір купівлі-продажу з Чечельницьким районним споживчим товариством, не вчинив жодних дій для реєстрації права власності на спірне майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Установлено, що спірний майновий комплекс побудовано в 1961 році та до 2004 року законодавством не передбачалась обов`язкова реєстрація прав на нерухоме майно.

Отже фактичним власником комплексу будівель та споруд загальною площею 728,5 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 є Чечельницьке районне споживче товариство.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки місцевий суд невірно встановив обставини справи та неправильно застосував положення статті 344 ЦК України, то судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, то існують підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги було сплачено 1 260,6 грн, яка підлягає стягненню з позивача на користь Гайсинської окружної прокуратури.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Гайсинської окружної прокуратури задовольнити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ольгопільської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Гайсинської окружної прокуратури 1 260,6 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: В. В. Оніщук

М. М. Якименко