Справа №461/8388/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2021 року м.Львів.
Галицький районний суд м. Львова
головуючого судді Юрківа О.Р.
секретаря судового засідання Цибулько О.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,-
15.03.2021 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог з якої вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 01.04.2017 року по 30.03.2019 року в розмірі 25 650,20 грн., інфляційні втрати - 2 104,57 грн. та 3% річних - 1 094,25 грн. та сплачений судовий збір.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження.
17.11.2020 року до суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву.
11.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача.
15.03.2021 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала суду пояснення аналогічні викладеним в мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Зазначила, що актів - претензій від відповідачів не надходило, послуги надаються.
Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просить задовольнити позов, зазначив, що в аудиторському звіті наданому відповідачем ОСОБА_2 частка теплової енергії взята з опитувального листа, розподіл енергії поділено на нежитлові та житлові приміщення та зазначено різні тарифи для таких приміщень, не враховано температурних параметрів ДБН для типу приміщення. Зазначив, що на два будинки поставлено один лічильник. Кількість і вартість теплової енергії визначається Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.
Представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала та просить задовольнити позов, зазначила, що інформацію про споживачів ЛМКП «Львівстеплоенерго отримало від Львівського комунального підприємства « Цитадель-Центр». Позивач надає послуги будинку в якому проживають відповідачі,
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що нарахована заборгованість є безпідставною, оскільки розрахунок заборгованості не відповідає порядку здійснення розрахунку за послуги з централізованого опалення, такий розрахунок є неправильним та незаконним. Розподіл кількості спожитої теплової енергії на опалення між споживачами проводиться пропорційно до теплового навантаження на опалення, визначеного опитувальними листами, розробленими ліцензованими проектними організаціями. Однак, мешканцями будинку було встановлено, що опитувальний лист на підставі якого з 21 жовтня 2003 року обліковується теплова енергія спожита всіма субспоживачами розташованими у житлових будинках АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 виготовлено не коректно. Таким чином, відповідачам в період з 21 жовтня 2003 року й до сьогодні, проводилось некоректне нарахування плати за послуги теплопостачання, внаслідок невірного обліку опалювальних площ будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та їх співвідношення. Також зазначає, що відповідачами регулярно проводилася оплата за послуги з централізованого опалення, що підтверджується відомістю про нарахування та оплату послуги за період від 01.07.2014 року по 30.06.2020 року.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, врахуваючи наступне.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником кв. АДРЕСА_1 . Крім того, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у даній квартирі, що підтверджується довідкою ЛМКП «Львівтеплоенерго» з місця проживання про склад сім`ї і прописку /Том 1, а.с 10/.
ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг з договором приєднання про надання послуг надавало послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води до будинку, в якому зареєстровані та проживають відповідачі.
З правового аналізу ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», випливає, що відповідач є споживачем, як фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.13 Закону є послуги з централізованого опалення.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Положеннями ст. 68 ЖК України передбачено обов`язок квартиронаймачів нести витрати по оплаті комунальних послуг.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору
Відповідно до договору приєднання про надання послуг від 01.07.2014 року, виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором.
Відповідно до вимог ч.5, ст. 13 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017р. відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Однак, як встановлено судом, відповідачі, отримавши послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до їх квартири, від виконання обов`язку по їх оплаті ухилились та допустили утворення заборгованості.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за послуги з центрального опалення становить 25 650,20 грн, інфляційні втрати - 2 104,57 грн. та 3% річних - 1 094,25 грн.
Оскільки боржники не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води, в них виникає обов`язок сплати суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці, що зазначено в постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 р. № 62-97р.
Згідно позиції викладеної у листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97 то роз`яснення В АСУ від 12.05.1999р. № 02-5/223, постанови ВГСУ 06.07.2006 р. № 2-14/6102-06, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.
Таким чином, закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, що зазначено у постанові Верховного Суду України у справі 6-59цс13 від 30.10.2013 p.
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.
Згідно ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.
Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, тому споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд не приймає до уваги долучені відповідачами заяви про здійснення перерахунку опалювальної площі та заборгованості за надані послуги теплопостачання та розрахунки здійсненні ОСОБА_2 , оскільки такі не завірені належним чином та не підтверджують обставин на які посилається відповідач, відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Зазначені звіти аудитора в у судовому засіданні підтримав спеціаліст ОСОБА_8 та вважає, що проблема є у відсотках розподілу, оскільки на два будинки є один загальний лічильник а не на конкретний об`єкт. Показники лічильника він не заперечує і вартість квадратного метра також.
Однак суд не приймає до уваги надані показання спеціаліста ОСОБА_9 та звіти аудитора, оскільки вони також не підтверджують обставини на які посилається відповідач, не враховують дійсні обставини справи, що і визнав сам спеціаліст, пояснивши, що деякі обставини йому не були відомі, тому звіти складені без врахування таких, неповно. Звіти складено, виходячи за межі спірного періоду, не мають, в цій частині, відношення до справи, а тому судом відхиляються. Сторони відмовились у судовому засіданні від проведення відповідної експертизи, а тому суд вирішує спір на підставі наданих суду, та здобутих в судовому засіданні, матеріалів та належних, і допустимих доказів.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідачі, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення належної якості, зобов`язані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідачів заборгованості у вказаному розмірі, інфляційних втрат та 3% річних, в солідарному порядку.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.
Керуючись ст.ст. 2, 13, 19, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 4, 11, 16, 264, 360, 431, 509, 526, 530, 625, 634 ЦК України, ст. ст. 64, 66, 67, 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», суд, -
Позов задовольнити повністю.
Повний текст рішення проголошено 23.06.2021 року о 16 год. 30 хв.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Юрків.