Справа № 216/3333/21
провадження 2/216/2239/21
УХВАЛА

іменем України

про відмову у відкритті провадження

08 червня 2021 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецов Р.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту,-

в с т а н о в и в:

07 червня 2021 року адвокат Мотрук Р.В., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту.

В обґрунтування позову зазначено, що під час оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 дізнався про те, що на належний йому будинок, розташований по АДРЕСА_1 , накладений арешт. Позивачем було з`ясовано, що постановою Центрально-Міського відділу ДВС КМУЮ у Дніпропетровській області накладено арешт та заборону на відчуження нерухомого майна. В 2020 році він звернувся до Центрально-Міського ВДВС з проханням про зняття арешту з майна на що отримав відповідь, відповідно до якої надати інформацію про запитуване виконавче провадження неможливо, оскільки воно знищено, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Зазначені вище обставини чинять ОСОБА_2 перешкоду у здійсненні прав, у зв`язку із чим він вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просить зняти арешт, накладений постановами державного виконавця від 10.09.2014 ВП №44693081 та від 18.11.2013 №40592899.

Дослідивши позовну заяву та додатки до неї, суддя приходить до наступних висновків.

Суддею встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2019 ОСОБА_1 належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої позивачем, вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40592899 від 18.11.2013, виданої Центрально-Міським відділом ДВС Криворізького міського управління юстиції та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП44693081, виданої 10.09.2014, виданої Центрально-Міським відділом ДВС Криворізького міського управління юстиції накладено арешт та заборону відчуження на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся із заявою до Центрально-Міського відділу ДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та отримав відповідь, згідно з якою надати інформацію стосовно виконавчого провадження, на підставі якого державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника неможливо, оскільки дане виконавче провадження було завершене та передано на зберігання до архіву. Загальні відомості про виконавчий документ містились у книзі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю, а останню було знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тому підстави щодо звільнення нерухомого майна з під арешту відсутні.

Поряд з цим суддею встановлено, що у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала кримінальна справа №444/8563/12, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

За вироком суду від 11.02.2013 ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, а також стягнуто з засудженого на користь ОСОБА_3 20200 гривень.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи 19.04.2021 ОСОБА_1 звертався до суду із завою, в якій просив видати йому виконавчий лист по цій справі, необхідний для пред`явлення до віділлу ДВС, з метою погашення матеріальної шкоди, завданої злочином відносно потерпілого ОСОБА_3 на суму 20200,00 грн.

Таким чином є підстави вважати, що в рамках виконання зазначеного вироку суду, Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 10.09.2014 ВП №44693081 та 18.11.2013 №40592899 винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, які й стали підставою для накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 та підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Так, відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі статтею 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Статтею 175 КПК визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Разом з цим відповідно до частини третьої статті 535 КПК у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Таким чином КПК урегульовано питання накладення слідчим суддею арешту на майно, а також оскарження ухвали слідчого судді про накладення такого арешту.

Проте, предметом зазначеного позову ОСОБА_1 є оскарження рішень державного виконавця (постанов про накладання арешту на майно), пов`язаного з виконанням вироку суду, ухваленого за правилами КПК, оскільки, на думку позивача, дії державного виконавця, щодо відмови у скасуванні арешту майна є незаконними.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже КПК передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість статтею 181 КАС (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналогічна норма зазначена у частині першій статті 287 КАС у чинній редакції.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №823/564/17.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідсть відмови у відкритті провадження, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 260, 261, 353, 354 ЦПК України суддя,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту,- відмовити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд даної категорії справ здійснюється у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.О.Кузнецов