ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1194/21Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.,
за участю секретаряЛюбченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2021 року (повний текст складено 19 квітня 2021 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Р.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , з якою позивач проживав, починаючи з літа 2013 року по день її смерті без реєстрації шлюбу (орієнтовно з осені 2013 року) в будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 174, 1 кв.м. Вказане майно ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем першої черги, фактично прийняла у спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем своєю матір`ю ОСОБА_3 у вказаному будинку.

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого була заведена спадкова справа 11/2020. Проте, постановою №202/02-31 від 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів та не є родичем ОСОБА_2 .

За таких обставин, позивач звернувся да суду для встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю не менше ніж 5 років зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

Позивач вказував, що вони мешкали разом з померлою ОСОБА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, робили поточний ремонт в будинку. Встановлення факту проживання однією сім`єю йому необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Керуючись такими доводами, ОСОБА_1 просив суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з літа 2013 до моменту її смерті; визнати його спадкоємцем 4-ої черги; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке складається з 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки під вказанним будинком, площею 174, 1 кв.м., яке належало спадкодавцю ОСОБА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, що вони були зі спадкодавцем пов`язані спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню майна, покупок речей домашнього вжитку, виклику лікаря, сплати комунальних послуг, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, як доказ вищевказаного.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач вказує на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильну оцінку доказів.

Скаржник вважає, що на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, побуту, взаємних прав та обов`язків було надано достатньо письмових доказів, а також показів свідків. Проте, покази свідків, які вказували на спільне проживання позивача із ОСОБА_2 з осені 2013 та спільне їх проживання хибно не взяті до уваги судом першої інстанції. Надані позивачем письмові докази та покази свідків, на переконання скаржника, у своїй сукупності беззаперечно доводять ті обставини, які необхідні для задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 , спростовуючи аргументи суду щодо нерозкриття ним суті взаємостосунків із спадкодавицею, вказує на помилковість таких посилань, оскільки позивачем чітко зазначалося, що вони мали взаємні права та обов`язки, чоловік займався матеріальним забезпеченням сім`ї, а Світлана побутом, вони піклувалися один про одного, позивач займався навчанням та лікування померлої, коли та хворіла, їздили разом відпочивати до Єгипту у 2014 році, мали спільний бюджет та спільні витрати.

Таким чином, апелянт вважає що юридичний факт необхідний для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України доведений та має бути встановленим.

Крім того, просить долучити нові докази, зокрема, довідку з місця проживання про склад сім`ї від 29 квітня 2021 року та довідку з військової частини щодо свого матеріального забезпечення та проходження військової служби в період з 01 листопада 2016 року по 16 липня 2019 року.

Керуючись вказаними доводами, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог в повному обсязі.

07 червня 2021 року на адресу апедляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від сторони відповідача, в якому представник Черкаської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує на законність та обгрунтованість рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2021 року, його ухвалення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права. У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 не надав жодних переконливих доказів для визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , зокрема не доведено: ведення спільного господарства зі спадкоємцем та відповідні докази цьому, наявність спільного бюджету зі спадкодавцем, піклування та підтримку один одного морально і матеріально, відсутність шлюбу з іншою особою.
Представник зазначає, що позивач не зазначив конкретну дату та обставини, при яких ОСОБА_1 почав проживати із ОСОБА_2 , не зазначив яким саме чином вони вели спільний бюджет та господарство. Крім того, слід врахувати, що позивач із померлою були зареєстровані за різними адресами, оскільки відсутні докази, які б вказували на факт спільного проживання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. (частини 2, 3 вказаної статті)

Надані апелянтом в суді апеляційної інстанції докази, зокрема довідка з місця проживання та про склад сім`ї від 29 квітня 2021 року та довідка з військової частини від 26 січня 2021 року, правовстановлюючі документи на майно осіб, що були свідками у суді першої інстанції, довідки голови комітету самоорганізації населення мкрорайону «Хімселище» від 29 квітня 2021 року № 376, не приймаються апеляційним судом, оскільки позивачем не обгрунтована неможливість їх подання до районного суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються встановлення факту його спільного проживання із померлою ОСОБА_2 (проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини) та визнання за ним права власності на спадкове майно, а правовідносини регулюються наступними нормами матеріального закону.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26 лютого 2020 року Черкаським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Зі спадкової справи 11/2020, заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , якому постановою приватного нотаріуса Левицькою Р.В. №202/02-31 від 16 вересня 2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_4 не має правовстановлюючих документів та не є родичем ОСОБА_2 .

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 за життя не оформила право власності на 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянки площею 174, 1 кв.м, після смерті своєї матері ОСОБА_3 . Проте відповідно до заяви у спадковій справи 1-2011 заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері ОСОБА_3 , прийняла її відповідно до вимог діючого законодавства. (а.с. 105-116)

Позивач вказує на фактичному спільному проживанні із ОСОБА_2 з осені 2013 року (познайомилися влітку 2013 року) по день смерті останньої.

З матеріалів спадкової справи 11/2020 встановлено, що ОСОБА_2 з 11 червня 2003 року та станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою у АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. (постанова ВС від 10 січня 2019 у справі № 484/747/17)

Крім того, у суді першої інстанцї були допитані у якості свідків з попередження про кримінальну відповідальність три особи (з яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 власники сусідніх домоволодінь), які вказали на те, що чоловік із ОСОБА_2 проживали у будинку матері померлої за адресою АДРЕСА_4 , вели спільне господарство, купували продукти харчування та будівельні матеріали. ОСОБА_7 заямався лікуванням ОСОБА_8 , оскільки вона хворіла. Такі покази визнаються колегією суддів як належні докази, на підтвердження обставин, про відомі свідкам обставини, які мають значення для справи.

Однак, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. До подібного висновку прийшов ВС у постанові від 14 лютого 2018 року за результатами розгляду справи № 129/2115/15-ц.

На позивача, окрім доведення факту спільного проживання, нормами ЦПК України покладений обов`язок доведення факту проживання як одна сім`я, що передбачає надання доказів щодо спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин

Наголошуючи на своїй участі у придбанні товарів для спільного вжитку, позивач надав гарантійні талони на придбання холодильника та водонагрівача, проте надані позивачем гарантійні талони на побутову техніку 13 грудня 2016 року та від 30 листопада 2019 року не містять даних про особу покупця.

Товарні чеки на придбання будівельних матеріалів, як доказ щодо проведення поточного ремонту у домоволодінні, за вересень 2013 року не містять інформації щодо місця доставки хоч і з вказівкою на прізвище покупця. Товарні чеки про придбання будівельних матеріалів у мережі ТОВ «Епіцентр К» за січень 2020 року не містять даних щодо покупця та адреси доставки товару. Надані позивачем товарні чеки за травень-липень 2020 року взагалі не входять до періоду, який підлягає доказуванню, оскільки будівельні матеріали були придбані вже після смерті жінки. У товарних чеках, наданих позивачем за 10 березня 2014 року, 18 липня 2014 року, 25 вересня 2015 року та 05 листопада 2015 року, вказане прізвище позивача та адреса доставки « АДРЕСА_5 », проте такі докази хоч і є належними, однак не є достатніми у сукупності із іншими доказами щодо участі позивача у поточному ремонті будинку, у якому спільно проживав позивач із жінкою, тому не приймається як беззаперечний доказ участі чоловіка у витратах на ремонт житла.

Будь-яких належних доказів щодо сплати комунальних послуг позивачем не надано.

Колегія суддів також враховує, що позивач не надав будь-яких доказів утримання ним ОСОБА_2 на час її хвороби та лікування, а також витрат на поховання останньої.

Посилання ОСОБА_1 на матеріальне забезпечення навчання жінки не підтверджено будь-якими належними та допустими доказами, а тому у силу ст. 81 ЦПК України не враховуються судом.

Падані позивачем копії фотокарток зі спільного відпочинку та спільної присутності на святкуваннях чи в певних місцях без зазначення точної дати зйомки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між ним та ОСОБА_2 склались та мали місце з осені 2013 року по день смерті жінки усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Спільний відпочинок не свідчить про ведення спільного господарства (постанова ВС у справі № 522/25049/16-ц від 27 лютого 2019 року).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо відсутності належних та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також наявності між ними усталених відносин, що притаманні подружжю, зокрема виникнення взаємних прав та обов`язків, ведення спільного побуту, здійснення взаємного догляду та піклування один про одного.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Судді