Ухвала

08 липня 2021 року

м. Київ

справа № 2-1087/09

провадження № 61-3249ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майні,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

стягнути на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири

АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві спільної часткової власності;

визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири

АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 772 грн 50 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму вартості

1/2 частки квартири АДРЕСА_1

у розмірі 219 234 гривні.

Визнано, що ОСОБА_1 набуває право власності на частку квартири АДРЕСА_1 після сплати на користь ОСОБА_3 компенсації вартості частки квартири у розмірі 219 234 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року змінено та викладено третю частину резолютивної частини рішення в новій редакції.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

В інший частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси

від 12 жовтня 2009 року залишено без змін.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року, в якій представник заявника просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову

ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року касаційну скаргу

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог зазначеної ухвали представник заявника надав квитанцію про сплату судового збору та уточнену редакцію касаційної скарги з клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження та доказами на підтвердження вказаного. В обґрунтування необхідності поновлення строку касаційного оскарження зазначає, що оскаржувана постанова на поштову адресу ОСОБА_1 не надходила. З наданих копій матеріалів справи вбачається, що у вересні 2014 року ОСОБА_1 було надано копію ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року та у квітні 2010 року ОСОБА_1 зверталася до суду про отримання виконавчого листа у вказаній справі. Разом з цим, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав розписку про отримання ним ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року під час ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції - 25 січня

2021 року.

Проте, наведені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підстави для поновлення строку не можна визнати поважним, оскільки адвокатом не зазначенообставин, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно пунктом 14 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції) касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що у квітні 2010 року ОСОБА_1 зверталася до суду про отримання виконавчого листа у вказаній справі. Зазначене свідчить про те, що вона була обізнана про постановлення ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року. Також у вересні 2014 року ОСОБА_1 було надано копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 , зверталася до апеляційного суду зі скаргою на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 12 жовтня 2009 року, відповідно була обізнана про розгляд цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Представник заявника подав касаційну скаргу на судове рішення через одинадцять років з дня постановлення ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 07 листопада 2016 року.

Наявності обставин непереборної сили, які могли завадити на протязі одинадцяти років належному поданню касаційної скарги на судове рішення, представником заявника не доведено.

Разом з цим, надання розписки про отримання ним ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року під час ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції - 25 січня 2021 року не є поважною причиною для поновлення строку для подання касаційної скарги. Також представником заявника не було надано доказів, що підтверджують відсутність надходження ухвали Апеляційного суду Одеської області

від 31 березня 2010 року на поштову адресу ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного вище, представник заявника не навів обставин, які перешкоджали отримати копію оскаржених судових рішень до 25 січня 2021 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Керуючись статтею 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня

2010 року відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майнівідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович