У Х В А Л А

щодо забезпечення позову

29.06.2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до Комунального підприємства «Браїлів-Комунсервіс» Жмеринської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 24 червня 2021 року звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Браїлів-Комунсервіс» Жмеринської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі.

25 червня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на усе майно Комунального підприємства «Браїлів-Комунсервіс» Жмеринської міської ради в межах суми позовних вимог, з метою гарантування в майбутньому виконання судового рішення. Підставами зазначила невиплату заробітної плати в зв`язку з реорганізацією підприємства, у якому вона працює двірником.

Для вирішення цієї заяви ОСОБА_1 просила допитати свідків.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

За змістом положень статей 149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого частиною четвертою статті 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 4 вказаної постанови, суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як відповідно до закону підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас заява позивача про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття запропонованих заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань, підтверджених відповідними доказами, на те, що існують обставини, які свідчать про реальну (а не потенційну) можливість передачі рухомого та нерухомого майна від боржника до новоствореного комунального підприємства.

Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (частина друга статті 12 ЦПК), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (частина сьома статті 81 ЦПК).

Позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування своєї заяви щодо вчинення дій відповідача, направлених на передачу спірного майна, тобто позивачем не доведено ризики, для запобігання яких діє інститут забезпечення позову. Також суд вважає, що вжиті заходи можуть перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та в її задоволені слід відмовити.

Також суд роз`яснює заявнику, що в порядку частини першої статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до положень частини третьої статті 153 ЦПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. Тобто, це право суду, а не обов`язок. Суд виходячи з належності доказів, не вважає за потрібне допитувати свідків, адже їх показання об`єктивно не зможуть вплинути на рішення суду без реальних дій з боку Жмеринської міської ради чи боржника.

Керуючись статтями 149, 150, 151,153 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її винесення через Жмеринський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Костянтин Шепель