ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1722/21 Справа № 212/3560/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Укртелеком»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 13 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення завданої моральної шкоди, пов`язаної з незаконним звільненням в розмірі 20 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача ПАТ «Укртелеком» на посаді начальника лінійної дільниці №3 Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпровської філії ПАТ «Укртелеком» з 24.10.2017 року по 29.04.2020 року.

Наказом відповідача за № 489/вк від 28.04.2020 року був звільнений з підприємства з 29.04.2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає наказ про звільнення не законним та таким, що складений в порушення вимог ст.32 КЗпП України, а саме не повідомлення про зміну умов праці не пізніше ніж за два місяці. При цьому мови про скорочення штату на підприємстві не велося. Відповідач будь-якими засобами намагався вводити його в оману щодо того, що насправді відбувалося на підприємстві скорочення посад чи зміна істотних умов праці.

Наказом ПАТ «Укртелеком» №575 від 16.12.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», згідно якого без жодних економічних обґрунтувань вносяться зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» на 2019 рік, зокрема виводиться з 28.02.2020 року зі штатного розпису лінійна дільниця №3 м.Кривого Рогу лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпровської філії ПАТ «Укртелеком» у кількості однієї штатної одиниці начальник дільниці, тобто посада яку він займав.

31.12.2019 року відповідачем був виданий Наказ за №672 «Про затвердження штатного розпису ПАТ «Укртелеком», яким затверджено і введено в дію з 01.01.2020 року новий штатний розпис на 2020 рік, згідно якого, штатна одиниця начальника лінійної дільниці №3 міста Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» зберігається без жодних відміток.

Отже, вищевказане свідчить про те, що наказ підприємством ПАТ «Укртелеком» видався з метою позбутися під прикриттям «завуальованого скорочення» робітників.

У зв`язку з тим, що він перебував в щорічній відпустці, потім на лікарняному звільнений мав бути 22.03.2020 року за п.1 ст.40 КУпП в перший робочий день, однак робота на підприємстві після виходу була продовжена ним в звичайному режимі.

24 квітня 2020 року йому вручили нове повідомлення про перенесення дати звільнення від 16.04.2020 року за п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому звертає увагу, що наявні в штатному розписі вакансії, зокрема, яку він займав і яка була в штатному розписі на 2020 рік йому не пропонувалися.

Таким чином, відповідачем під час видання наказу була грубо порушена процедура вивільнення працівників через скорочення чисельності та штату працівників та грубо порушені його права на працю, гарантовані ст.43 Конституції України, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом свого права шляхом скасування наказу №489/вк від 28.04.2020 року та поновлення його на роботі, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути середній заробіток за період з 30.04.2020 року по дату винесення судового рішення, виходячи з його середньоденної заробітної плати 465 грн. 97 коп.

Зазначив, що неправомірне звільнення призвело до моральних страждань, переживань, емоційного перевантаження, що полягала в неможливості заробляти кошти для життя, був змушений витрачати додатковий час для пошуку нової роботи та мав докладати додаткових зусиль для організації життя. На фоні емоційних переживань погіршився стан його здоров`я та був позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 20 000 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення завданої моральної шкоди, пов`язаної з незаконним звільненням задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Укртелеком» (по Дніпропетровській філії) Про звільнення ОСОБА_1 №489/ вк від 28.04.2020 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 53 120 (п`ятдесят три тисячі сто двадцять) гривень 58 копійок з 30 квітня 2020 року по 13 жовтня 2020 року (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконним звільненням у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок. Допущено негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді начальника лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком»

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у сумі 9 319 (дев`ять тисяч триста дев`ятнадцять) гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь держави судовий збір в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 судовий збір в сумі 903 (дев`ятсот три) гривні 86 копійок.

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати в сумі 777 (сімсот сімдесят сім) гривень 74 копійки віднесені за його рахунок.

Відповідач ПАТ «Укртелеком», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, яке ухвалено з неправильним та неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням наявних у справі доказів, неналежної їх оцінки, неправильним застосуванням у зв`язку з цим норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що оцінка, надана судом першої інстанції щодо недотримання підприємством порядку звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, суперечить фактичним обставинам справи.

Наголошує на тому, що судом було встановлено, що наказом ПАТ «Укртелеком» від 16.12.2019 року №575 «Про внесення змін до штатного розпису Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», у відповідача з 28.02.2020 року проведено зміни в організації виробництва і праці шляхом виведення зі штатного розпису окремих структурних підрозділів, у тому числі і лінійної дільниці №3 м.Кривого Рогу лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», посаду начальника, яку обіймав позивач. Вказує, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці скоротилася чисельність та штат працівників підприємства, в тому числі зі штату виведено (скорочено) посаду, яку обіймав ОСОБА_1 , відповідачем з дотриманням, встановленої законом процедури було ініційовано розірвання із позивачем трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідач вказує про те, що зі штатного розпису ПАТ «Укртелеком» на 2019 рік, затвердженого наказом ПАТ «Укртелеком» від 26.12.2018 №573, станом на 01.01.2019 року, штат затверджено у кількості 21253,13 штатних одиниць, в тому числи по лінійній дільниці №3 м.Кривого Рогу -19 штатних одиниць, включаючи і посаду начальника лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг, тобі, як штатний розпис підприємства на 2020 рік, затверджений наказом №672 від 31.12.2019, станом на 01.01.2020 року передбачав 18997,23 штатних одиниць, з яких по лінійній дільниці №3 м.Кривий Ріг лише одна штатна одиниця посада начальника лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг. Наявність посади, яку обіймав позивач у штатному розписі на 2020 рік, станом на 01.01.2020 року обумовлена тим, що згідно з наказом ПАТ «Укртелеком» від 16.12.2019 року №575, вказана посада виводилась зі штатного розпису, тобто скорочувалася з 28.02.2020 року.

Скаржник наголошує на тому, що 24.12.2019 року позивач персонально був ознайомлений з наказом ПАТ «Укртелеком» від 16.12.2019 року №575 «Про внесення змін до штатного розпису Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» та наказом Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 23.12.2019 р. №2492/вк «Про попередження про майбутнє звільнення», що підтверджено його власноручним підписом, окрім того, позивачеві було особисто вручено попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників, а відтак, відповідачем дотримана вимога ч.1 ст.49-2 КЗпП України. Одночасно із попередженням про звільнення в письмові формі позивачу було запропоновано з 31.12.2019 року продовжувати трудові відносини на посаді інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу АДРЕСА_1 , від пропозиції за вказаною посадою ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено його власноручним підписом.

Окрім того, відповідач наголошує на тому, що 24.12.2019 підприємство повідомило позивача, що йому буде надаватися впродовж строку попередження інформація про наявні у ПАТ «Укртелеком» посади та під підпис роз`яснено порядок такого інформування. В цей же день, відповідачем було запропоновано позивачеві ознайомитись із переліком вакантних посад станом на 20.12.2019. З вказаного переліку вакансій позивач визначив для себе, підходящою вакансію №48 «інженер електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу АДРЕСА_1 » та попросив надати інформацію про умови праці, обов`язки та оклад.

10.01.2020 позивача було ознайомлено з детальною характеристикою обраної вакансії (умови праці, розмір заробітної плати і т.д.), однак від переведення на вказану посаду ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується його власноручним підписом, вказавши як причину відмови, що при збільшенні функціональних обов`язків заробітна плата є меншою за ту, яку позивач отримує на посаді начальника дільниці. З цього приводу зазначено, що відповідач, при запроваджені змін в організації виробництва і праці, не зобов`язаний для працевлаштування вивільнюваних працівників створювати посади рівнозначні тим які вони обіймали.

В подальшому, з метою переведення позивача за його згодою, на іншу роботу, йому неодноразово були запропоновані для ознайомлення переліки вакантних посад ПАТ «Укртелеком».

Так, 17.01.2020 відповідач надав позивачу для ознайомлення перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 13.01.2020. Однак позивач відмовився від ознайомлення з вказаним переліком, про що 17.01.2020 було складено відповідний акт.

30.01.2020 відповідач надав позивачу для ознайомлення перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 27.01.2020. Позивач знову відмовився від ознайомлення з вказаним переліком, про що 30.01.2020 було складено відповідний акт.

14.02.2020 відповідач надав позивачу для ознайомлення перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 10.02.2020. Однак, позивач вчергове знехтував своїм правом на вибір підходящої для себе роботи та відмовився від ознайомлення з вказаним переліком, про що 14.02.2020 було складено відповідний акт.

При ознайомлені 15.04.2020 з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 01.04.2020, позивача зацікавили вакантні посади за №30, 31, 32. Однак, для прийняття остаточного рішення попросив надати інформацію про умови праці по вибраним посадам.

Відповідачем було підготовлено та надано позивачу для ознайомлення детальну інформацію про умови праці на обраних посадах та вимоги до кандидатів на посади:

-начальника дільниці мережі доступу АДРЕСА_2 );

-інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу

АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 ).

Однак, 24.04.2020 позивач відмовився від ознайомлення з наданими ПАТ «Укртелеком» характеристиками обраних вакансій, про що було складено акт від 24.04.2020 про відмову від ознайомлення з пропозиціями на обрані працівником 15.04.2020 вакансіями.

Крім того, 24.04.2020 позивач відмовився від ознайомлення з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 13.04.2020, про що 24.04.2020 також було складено відповідний акт.

Таким чином, відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення позивачеві можливості залишитися працювати в ПАТ «Укртелеком». Натомість поведінка позивача вказувала на відсутність у нього реального наміру реалізувати своє право продовжувати трудові відносини з товариством. Проте, вказані обставини залишилися поза увагою суду.

Оскільки позивач з 24.12.2019 таку згоду не висловив, 28.04.2020 року було видано наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» №489/вк «Про звільнення ОСОБА_1 », в розпорядчій частині якого зазначено як дата звільнення 29 квітня 2020 року.

З метою виконання покладеного на власника обов`язку по працевлаштуванню працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, відповідач в останній день роботи-29.04.2020 року, вкотре надав ОСОБА_1 перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 27.04.2020 для можливості переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу.

З вказаного переліку позивача зацікавили вакантні посади з порядковим номером 18, 21, АДРЕСА_5 , а саме, посада інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу №326/1 м. Київ Цеху мережі доступу №1 Регіонального центру мережі доступу Технічного департаменту Київської міської філії ПАТ «Укртелеком»; посада інженера електрозв`язку з телефонної мережі дільниці ядра мережі №226/3 м. Київ Цеху ядра мережі №1 Регіонального центра ядра мережі Технічного департаменту Київської міські філії ПАТ «Укртелеком», та посада старшого інженера електрозв`язку з пакетної телефонної мережі Цеху ядра мережі №2 Регіонального центра ядра мережі Технічної!» департаменту Київської міської філії ПАТ «Укртелеком».

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що позивач, який був звільнений 29 квітня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, був ознайомлений із пропозиціями про переведення на вакантні посади 29 травня 2020 року о 17 годині 12 хвилин (фактично вже будучи звільненим), що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, наявними в справі копіями пропозицій про переведення на обрані вакантні посади підтверджується, що відповідач надав позивачу пропозиції про переведення на вакантні посади 29.04.2020 року, тобто в день ознайомлення позивача з вакансіями, який останнім днем роботи та, відповідно, і останнім днем для реалізації права на переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу.

Скаржник зазначає, що наведені у скарзі обставини свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач вважає, що його дії в процедурі розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України були послідовними, логічними та таким, що максимально були спрямовані на виконання вимог чинного трудового законодавства щодо забезпечення права позивача на працю, тоді, як позивач не здійснив будь-яких дій які б свідчили про реальність наміру продовжити трудові відносини з підприємством та не прагнув реалізувати своє право на працю, заробляючи собі на життя саме працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Вважає, що в даній справі має місце зловживання позивачем наданими правами.

Окремо, скаржник зазначає, що відтермінування дати звільнення сталося не з ініціативи та не з вини роботодавця, а задля забезпечення реалізації позивачем права на відпустку при звільненні відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки», та в силу встановленої ч.3 ст.40 КЗпП України заборони на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Враховуючи тривалість наданої позивачу щорічної відпустки та періоду тимчасової непрацездатності, відповідач мав право розірвати трудовий договір з позивачем 23.03.2020 року - у перший робочий день згідно з графіком роботи після закінчення відпустки, подовженої на період тимчасової непрацездатності.

Однак, зважаючи, що згода профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЦТ №525 Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» на звільнення позивача була надана на засіданні 13.02.2020 року, про що відповідача було проінформовано повідомленням від 14.02.2020 №20, з метою дотримання встановлених нормами ч.8 ст.43 КЗпП України положень щодо права власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації, відповідач 18.03.2020 року, повторно звернувся до профспілкової організації з поданням № 12ІЛ00-ВАП-68 щодо отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Відповідно, дату звільнення позивача було відтерміновано.

Вважає, що суд безпідставно не відхилив необґрунтовані доводи позивача про те, що отримане ним повідомленні від 15.04.2020 року про перенесення дати звільнення порушує його права, оскільки позивач перестав здійснювати пошук нової роботи та був вже впевнений, що скорочення його посади не буде.

Відповідач вважає, що наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності підтверджують дотриманні відповідачем при звільнені ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України встановленої процедури вивільнення, а саме:

-у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, згідно з якими лінійну дільницю №3 м.Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» було виведено зі штатного розпису (ліквідовано), а посаду, яку обіймав позивач, було скорочено;

-позивач персонально більше ніж за два місяці до запланованого вивільнення був попереджений про наступне звільнення;

-відповідач з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору (з 24.12.2019 по 29.04.2020) неодноразово пропонував позивачу вакантні посади з метою подальшого працевлаштування, проте позивач своє право на залишення на роботі не реалізував.

Отже, суд помилково дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням встановленого порядку, що є підставою для поновлення позивача на роботі.

Правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі відсутні. Відповідно, не підлягають задоволенню також і похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.10.2020 року, без змін, оскільки судове рішення повністю відповідає нормам матеріального і процесуального права, а зроблені судом висновки повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 , яка у повному обсязі підтримала вимоги і доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_3 , які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача з викладених у відзиві на апеляційну скаргу та пояснень по справі підстав, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах і заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача ПАТ «Укртелеком» на посаді начальника лінійної дільниці №3 Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпровської філії ПАТ «Укрателеком» з 24.10.2017 року по 29.04.2020 року (а.с. 16-18).

Наказом відповідача по Дніпропетровській філії Про звільнення ОСОБА_1 №489/вк від 28.04.2020р. був звільнений з підприємства 29.04.2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст 40 КЗПП України (а.с. 20).

ПАТ «Укртелеком» 02.12.2019 року ОСОБА_1 було надано проект наказу про переведення на іншу роботу: з посади начальника лінійної дільниці №3 м. Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з посадовим окладом 9 380 грн. на посаду інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу №343/9 м.Кривий Ріг, Цеху мережі доступу №1 Регіонального центру мережі доступу Технічного департаменту з посадовим окладом в розмірі 8090грн. (а.с. 19).

Відповідачем було видано наказ №575 від 16.12.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», яким вносяться зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» на 2019 рік (щодо Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком»), затвердженого наказом ПАТ «Укртелеком» від 26.12.2018р. №573, зокрема виводиться з 28.02.2020 року зі штатного розпису лінійна дільниця №3 м.Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» у кількості 1-ї штатної одиниці начальник дільниці, яку займав ОСОБА_1 (а.с. 28-30).

З наказом №2492/вк від 23.12.2019 року «Про попередження про майбутнє звільнення», позивача було ознайомлено 24.12.2019 року (а.с. 38-39).

В той же день ОСОБА_1 запропоновано для ознайомлення вакантні посади у ПАТ «Укртелеком» (а.с. 40, 124).

Вакантні посади пропонувались позивачу також 17.01.2020 року, 30.01.2020 року, 14.02.2020 року, 15.04.2020 року, 24.04.2020 року та 29.04.2020 року.

Позивач обирав посади, проте зазначав, що не може визначитись за відсутністю інформації про вибрані посади.

ПАТ «Укртелеком» було складено акти про відмову від ознайомлення зі списками вакансій від 17.01.2020 року, 30.01.2020 року 14.02.2020 року та 24.04.2020 року (а.с. 124-135).

29.01.2020 року ПАТ «Укртелеком» звернулося до Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» із поданням на отримання згоди на розірвання трудового договору за пунктом 1 ст.40 КЗпП України із ОСОБА_1 (а.с.121).

На засіданні профспілкового комітету від 13.02.2020р. первинна профспілкова організація КЦТ №525 Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 42).

В період з 21.02.2020 року по 06.03.2020 року ОСОБА_1 знаходився у щорічній оплачуваній відпустці (а.с. 45).

У зв`язку з цим, 14.02.2020 року позивача було повідомлено відповідачем про перенесення дати звільнення на 10.03.2020 року (а.с. 43), в подальшому 02.03.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про перенесення дати звільнення на 13.03.2020 року (а.с.52)

В період з 24.02.2020 року по 28.02.2020 року та з 10.03.2020 року по 18.03.2020 року ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатний - листки тимчасової непрацездатності серії АДЮ № 250842 та серії АДЮ № 251077 (а.с. 50-51)

Наказом №470/в, 471/в від 02.03.2020 р. та наказом №660/в,661/в від 20.03.2020 р. щорічна відпустка позивачу була подовжена з 07.03.2020 року по 12.03.2020 року; та з 19.03.2020 року по 21.03.2020 року (а.с.46-49).

ОСОБА_1 15.04.2020 року було вручене повідомлення від 15.04.2020 року про перенесення дати звільнення у зв`язку з тим, що на дату першого робочого дня після відпустки, строк згоди Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» на подання щодо звільнення позивача минув 13.03.2020 року і відповідачем направлене повторне подання на отримання згоди про розірвання трудових відносин, на яке отримано відповідь ПО №32 від 30.03.2020р (а.с. 54).

Відповіддю від 30.03.2020 року ПО №32 підписане Головою ПО ДФ ПАТ «Укртелеком» повідомлено, що у зв`язку із провадженням карантину немає можливості зібрати Комітет Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» та пропонується скористатися раніше даним рішенням комітету (а.с. 53).

Позивачу ОСОБА_4 24.04.2020 року було вручене нове повідомлення про перенесення дати звільнення від 16.04.2020 року (а.с. 56).

28 квітня 2020 року Наказом №489/к ОСОБА_1 звільнений з підприємства 29 квітня 2020 року з посади начальника лінійної дільниці №3 міста Кривий Ріг лінійного цеху Комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗПП України (а.с. 20).

Так, 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнений з підприємства 29 квітня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗПП України (а.с. 20), та ознайомлено із пропозиціями про переведення на вакантні посади лише 29 травня 2020 року о 17 годині 12 хвилин (фактично вже будучи звільненим) та з проханням повідомити про прийняте рішення до 27 квітня 2020 року. При цьому ОСОБА_1 не відмовлявся від пропозиції про переведення на вакантну посаду, а просив ознайомити його із функціями та обов`язками на запропонованій посаді, однак роботодавець на це увагу не звернув (а.с. 57).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог (тільки в частині розміру моральної шкоди), виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог частини третьої статті 492 КЗпП України, оскільки ПАТ «Укртелеком» з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, протягом цього періоду на день звільнення із займаної посади не пропонувало позивачу всіх інших вакантних посад, не зазначило всіх вакансій (із вказанням істотних умов праці та було запропоновано лише одну посаду, хоча товариством не заперечувалось наявність інших посад на ТОВ «Укртелеком», у зв`язку з чим позивач підлягає поновленню на роботі, та відповідно задоволенню підлягають і похідні вимоги про стягнення середнього заробітку та частково моральної шкоди.

Окрім того, суд у рішенні зазначив про відсутність згоди профспілкового комітету на час звільнення, поставивши на обговорення питання про доцільність зупинення провадження по справі та запиту відповідного органу щодо згоди на звільнення працівника, проте, з огляду на те, що представник відповідача доводила обставину, що така згода існує, а представник позивача зазначила, що відповідний орган ліквідовано, враховуючи обставини справи та змагальність процесу, суд дійшов висновку, що таке звернення є недоцільним та таким, що призведе до затягування розгляду справи та через дію карантину на території України, обставини, через які профспілковий орган не розглядає подання не усунуті, тому таке звернення суду не буде мати наслідків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року запитано згоду або відмову у наданні згоди профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (об`єднана профспілкова організація) на звільнення з посади начальника лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг Лінійного цеху Комінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» Красюка Володимира Олександровича на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та зупинено провадження у справі (а.с.37-39, т.2).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 03 березня 2021 року від Голови ПО ДФ ПАТ «Укртелеком» 20 квітня 2021 року направлено згоду профспілкового органу від 29.03.2021 року за № П-29-29 на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників ПАТ «Укртелеком» з ОСОБА_1 начальником лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг Лінійного цеху Комінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (а.с.185-186, т.2).

З постанови Комітету ДФ ПАТ «Укртелеком» від 29.03.2021 року за № П-29-29 вбачається, що 7 членів Президії Комітету Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» вирішували питання поставлене в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року щода надання згоди або відмови у наданні згоди профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (об`єднана профспілкова організація) на звільнення з посади начальника лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг Лінійного цеху Комінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» Красюка Володимира Олександровича на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. За надання згоди на звільнення ОСОБА_1 «За» проголосувало 7 членів Президії, «Проти»-0, «Утримались»-0, тобто рішення профспілкового органу про дання згоди на звільнення позивача було прийнято всіма членами профспілкового органу.

З постанови Комітету ДФ ПАТ «Укртелеком» від 29.03.2021 року за № П-29-29, також вбачається, що під час вирішення питання, поставленого в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 03.03.2021 року у постанові відображено, що Первинна профспілкова організація КЦТ №525 м.Кривий Ріг Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» ліквідована згідно рішення профспілкової конференції і на цій конференції прийнято рішення про утворення Цехової профспілкової організації №1 м.Кривий Ріг Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком». Усі первинні, цехові профспілкові організації, представники, які існують в Дніпропетровській філії ПАТ «Укртелеком» входять до складу Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком». В свою чергу усі профспілкові організації ПАТ «Укртелеком» входять до складу Об`єднаної профспілкової організації ПАТ «Укртелеком». Таким чином Профспілкова організація Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» є вищою організацією для Первинної профспілкової організації КЦТ №525 м.Кривий Ріг Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» і має право розглядати питання про дачу згоди або відмови у наданні згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно Стутуту та Положення (а.с.186, т.2).

Відповідно положень до ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи справи про поновлення на роботі, суд повинен з`ясувати, чи відбулася ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи дотримано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Зазначена позиція відображена, зокрема, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №331/8965/15-ц від 14 червня 2017 року, по справі № 332/757/15ц від 27 квітня 2016 року, по справі № 454/308/15-ц від 13 квітня 2016 року, по справи № 756/17911/14ц від 01 червня 2016 року, по справі № 6-36752ск15 від 6 квітня 2016 року, по справі № 501/2476/15-ц від 01 лютого 2017 року.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16-ц, у справі № 569/10189/16-ц від 31 жовтня 2018 року, у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, та від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ст.4 Конвенції Міжнародної організації Праці №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця» 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом п. 2 ст. 9 вказаної Конвенції тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Порушення зазначеного порядку щодо пропонування працівнику іншої роботи є підставою для поновлення працівника на роботі.

Колегія суддів, перевіривши доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, порівнявши їх з наявними у справі доказами, наданими сторонами по справі не може погодитись із висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог частини третьої статті 492 КЗпП України, оскільки ПАТ «Укртелеком» з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, не пропонувало позивачу всіх інших вакантних посад, не зазначило всіх вакансій (із вказанням істотних умов праці ) та було запропоновано лише одну посаду, хоч товариством не заперечувалось наявність інших посад на підприємстві.

Так матеріалами справи встановлено, що на підприємстві відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, згідно з якими лінійну дільницю №3 м.Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» було виведено зі штатного розпису (ліквідовано), а посаду, яку обіймав позивач, було скорочено, що позивач персонально більше ніж за два місяці до запланованого вивільнення був попереджений про наступне звільнення, що відповідач з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору (з 24.12.2019 по 29.04.2020) неодноразово пропонував позивачу вакантні посади з метою подальшого працевлаштування, проте позивач своє право на залишення на роботі не реалізував.

З матеріалів справи видно, що 02.12.2019 року ПАТ «Укртелеком» надало ОСОБА_1 проект наказу про переведення на іншу роботу: з посади начальника лінійної дільниці №3 м. Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з посадовим окладом 9 380 грн. на посаду інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу №343/9 м.Кривий Ріг, Цеху мережі доступу №1 Регіонального центру мережі доступу Технічного департаменту з посадовим окладом в розмірі 8090грн. (а.с. 19).

З наказу №575 від 16.12.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», вбачається, що вносяться зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» на 2019 рік (щодо Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком»), затвердженого наказом ПАТ «Укртелеком» від 26.12.2018р. №573, зокрема виводиться з 28.02.2020 року зі штатного розпису лінійна дільниця №3 м.Кривий Ріг лінійного цеху комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» у кількості 1-ї штатної одиниці начальник дільниці, яку займав позивач ОСОБА_1 (а.с. 28-30).

З наказом №2492/вк від 23.12.2019 року «Про попередження про майбутнє звільнення», позивача було ознайомлено 24.12.2019 року (а.с. 38-39).

З пропозиції про переведення на вакантну посаду від 24.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано підприємством відповідача продовжити з 31 грудня 2019 року трудові відносини з ПТ «Укртелеком на посаді Інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу №349/9 м.Кривий Ріг цеху мережі доступу №1 Регіонального центру мережі доступу Технічного департаменту. Позивач із запропонованою посадою не погодився, пославшись на зміну умов працв в сторону погіршення, вказав, що зменшено посадовий оклад, не доведені умови праці згідно ст.32 КЗпП України, порушено строки попередження про зміну істотних умов праці, не доведено функціональні обов`язки та положення про дільність по запропонованій посаді (а.с.40).

З листа адресованого ОСОБА_1 на а.с. 125,т.1 вбачається, що 24.12.2019 року при ознайомленні із запропонованим переліком вакансій ПАТ «Укртелеком» позивачем було обрано вакансію - Інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку дільниці мережі доступу АДРЕСА_6 . У цьому листі запропоновано ОСОБА_1 ознайомись з умовами праці на обраній посаді. В листі зазначені основні вимоги та функціональні обов`язки на цій посаді з №1 по №12, умови оплати праці, графік роботи (а.с.125.).

З цим листом позивач був ознайомлений 10 січня 2020 року і особисто у листі написав свою незгоду, зазначивши, що при збільшенні функціональних обов`язків заробітна плата є нижчою від тої, яку він отримує на займаній посаді.

Окрім того, вакантні посади пропонувались позивачу також 17.01.2020 року, 30.01.2020 року, 14.02.2020 року, 15.04.2020 року, 24.04.2020 року та 29.04.2020 року (а.с.126-135, т.1).

Так з Акту про відмову працівника від ознайомлення зі списком вакансій ПАТ «Укртелеком» від 17 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наданим йому списком вакантних посад станом на 13 січня 2020 року (а.с.126)

З аналогічного Акту від 30.01.2020 року видно, що з наданим ОСОБА_1 списком вакантних посад станом на 27.01.2020 року він ознайомитись відмовився (а.с.127, т.1).

Аналогічним є Акт і від 14.02.2020 року, згідно, якому ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення зі списком вакантних посад станом на 10.02.2020 року (а.с.128, т.1).

З листа ознайомлення працівників з вакантними посадами від 15.04.2020 вбачається, що ОСОБА_1 у запропонованому списку зацікавили посади під №30, 31, 32 (а.с.129, т.1).

З листа ознайомлення працівників з вакантними посадами від 29.04.2020 вбачається, що ОСОБА_1 у запропонованому списку зацікавили посади на сторінках №1, №2 за порядковими номерами №18, АДРЕСА_7 (а.с.132, т.1).

Тобто, позивачу надавались вакантні посади, з яких він обирав посади, які його зацікавлювали, проте у у наведених вище листах ознайомленнях ОСОБА_1 вказував, що не може визначитись за відсутністю інформації про вибрані посади (а.с.129, 132, т.1).

Окрім того, матеріали справи містять ще три пропозиції про переведення на вакантну посаду від 29.04.2020 року: інженера електрозв`язку та лінійних споруд електрозв`язку Дільниці мережі доступу №326/1 м.Київ Цеху мережі доступу №1 Регіонального центру мережі доступу Технічного департаменту Київської міської філії ПАТ «Укртелеком», старшого інженера електрозв`язку з пакетної та телефонної мережі Цеху ядра мережі №2 Регіонального центра ядра мережі Технічного департаменту Київської міської філії ПАТ «Укртелеком», інженера електрозв`язку з телефонної мережі Дільниці ядра мережі №226/3 м.Київ Цеху ядра мережі №1 Регіонального центра ядра мережі Технічного департаменту Київської міської філії ПАТ «Укртелеком», в яких ОСОБА_1 зазначав про ознайомлення та вказував на те, що не визначився із запропонованими посадами за відсутності інформації по вибраній посаді та зазначав про відсутність часу для ознайомлення з функціями та обов`язками, зазначаючи час ознайомлення 29.04.2020 року 17.12 годин. (а.с.133-135, т.1).

ОСОБА_1 15.04.2020 року було вручене повідомлення від 15.04.2020 року про перенесення дати звільнення у зв`язку з тим, що на дату першого робочого дня після відпустки, строк згоди Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» на подання щодо звільнення позивача минув 13.03.2020 року і відповідачем направлене повторне подання на отримання згоди про розірвання трудових відносин, на яке отримано відповідь ПО №32 від 30.03.2020р (а.с. 54).

Відповіддю від 30.03.2020 року ПО №32 підписане Головою ПО ДФ ПАТ «Укртелеком» повідомлено, що у зв`язку із провадженням карантину немає можливості зібрати Комітет Профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» та пропонується скористатися раніше даним рішенням комітету (а.с. 53).

Позивачу ОСОБА_4 24.04.2020 року було вручене нове повідомлення про перенесення дати звільнення від 16.04.2020 року (а.с. 56).

28 квітня 2020 року Наказом №489/к ОСОБА_1 звільнений з підприємства 29 квітня 2020 року з посади начальника лінійної дільниці №3 міста Кривий Ріг лінійного цеху Комбінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг Технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗПП України (а.с. 20).

Як зазначалось вище, під час апеляційного перегляду справи була отримана згода профспілкового органу від 29.03.2021 року за № П-29-29 на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників ПАТ «Укртелеком» з ОСОБА_1 начальником лінійної дільниці №3 м.Кривий Ріг Лінійного цеху Комінованого центру телекомунікацій №525 м.Кривий Ріг технічного департаменту Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (а.с.185-186, т.2).

Окремо слід зазначити, що з постанови комітету ПО ДФ ПАТ «Укртелеком» від 29.03.2021 року за № П-29-29 вбачається, що під час вирішення питання профспілковим органом на надання згоди або відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , головою ПО ДФ ПАТ «Укртелеком» Якимахою С.М. ОСОБА_1 задавались питання, зокрема: «чи пропонувалися Вам вакантні посади?, Ви підписували, що ознайомились з переліком вакантних посад на підприємстві?», на що ОСОБА_1 відповів: « були списки далекі від реальної дійсності, було різне, і ознайомлювався, і намагався визначитися, і складалися акти в залежності від ситуації яка була».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач ПАТ «Укртелеком» з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору з ОСОБА_1 виконав свій обов`язок по працевлаштуванню позивача, оскільки останньому неодноразово були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення, тобто звільнення ОСОБА_1 відбулося без порушень норм трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що під час судового розгляду судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що відповідно до ст..376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про повну відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, як основних так і похідних у виді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», понесені відповідачем судові витрати у виді судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 5044,80 грн., згідно платіжного доручення №19404 від 11 листопада 2020 року компенсувати Публічному акціонерному товариству «Укртелеком» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 13 жовтня 2020 року, скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в повному обсязі.

Сплачений Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 5044,80 грн., відповідно платіжного доручення №19404 від 11 листопада 2020 року компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: