Справа № 367/1458/21
Провадження № 2/367/3749/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

при секретарі судових засідань Кузнєцовій П.О.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «МІЛОАН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «ФК «Кредит Капітал», про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «МІЛОАН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «ФК «Кредит Капітал», про визнання кредитного договору недійсним,згідно з якою позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 7109762 від 01.06.2019. Зобов`язати ТОВ «МІЛОАН» прийняти у позивача суму залишкової заборгованості. Надати позивачу додатковий термін для повернення/перерахунку коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.06.2019р. між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір кредиту № 7109762 на підставі типової форми договору, запропонованої кредитором (договір в електронній формі).

Вказує, що згідно укладеного договору Кредитор зобов`язався надати споживчий кредит в сумі 5000 грн., а споживач повернути кредит та сплатити відсотки за користування, Точний розмір відсотків під які отримувався кредит в договорі зазначений не чітко так:п.1.5 вказує на відсоткову ставку розміром - 827,00% відсотків річних і включає всебе складові визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору, при цьому комісія за надання кредит 1150,00 грн. нараховується за ставкою 23,00 % відсотки річних, також п.9.4 вказує, що ефективна річна процентна ставка за користування кредитом становить 55014,00 відсотків річних. Підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ТОВ «МІЛОАН» а саме: невиконання переддоговірної роботи з Позичальником. Відповідно до Договору кредиту Кредитор надає кредит на споживчі цілі. Згідно п. 2. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій і формі про: кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Ця інформація майже в повному обсязі не була надана Позивачу.

Зазначає також, що несправедливими є умови які стосуються нарахування пені та штрафів. Сума заборгованості за договором №7109762 від 01.06.2019 р. на даний час становить: 16495,00 грн., що в рази перевищує тіло кредиту та суперечить ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Стверджує, що оскільки, надання коштів за вказаним Договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме:відповідач є фінансовою установою;позивач є споживачем, так як є фізичною особою, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», правовідносини, породження яких є метою Договору, регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Зміст спірного Договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії, Відповідач не повідомив Позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

16.04.2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній просить у позові відмовити.

Посилається на те, що позивач не виступає споживачем в розумінні Закону «Про споживче кредитування» та Закону «Про захист прав споживачів» за кредитним договором про надання кредиту №7109762 від 01.06.2019 року, а виступає споживачем фінансового кредиту.

Вказує про те, що позивач не вірно трактує статтю 3 Закону «Про споживче кредитування», яка викладена в наступній редакції: Сфера дії Закону. (2). Цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця.

Окрім цього, посилання позивача на надмірні нарахування штрафу (пені) за Кредитним договором, не обґрунтовані, адже Товариством надано серед додатків до відзиву як Позивачу, так і суду на ознайомлення реальну заборгованість, яка існувала станом на дату відступлення права вимоги ТОВ «Кредит-Капітал» та на підтвердження надано бухгалтерські документи: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість по одноразовій комісії ЗА надання кредиту - 1150,00 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом згідно п. 1.5.2 Кредитного договору - 535,00 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом згідно п. 2.2.3 Кредитного договору - 0,00 грн. Тобто, було списано нарахування процентів згідно п. 2.2.3 Кредитного договору, списано пеню за невиконання умов Кредитного договору, а внесену оплату в рахунок здійснення пролонгацій за кредитом зараховано в оплату процентів згідно п. 1.5.2 Кредитного договору.

Вказує про те, що сукупна вартість кредиту складає 3400,00 грн. в грошовому виразі та 827.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 Договору.

Щодо посилань Позивача на нібито обов`язок Товариства про повідомлення Позивача про відступлення права вимоги за оспорюваним Кредитним договором у відповідності до п.9.3 договору, а не шляхом направлення CMC, зазначають про те, що згідно умов п. 6.6. договору відступлення права вимоги №42-МЛ від 28.11.2019 року, передбачено, що Товариство протягом 10 робочих днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги готує та передає новому кредитору письмові повідомлення (з мокрими печатками та оригіналами підписів) боржникам про відступлення новому кредитору права вимоги, а після 5 днів з дати отримання таких повідомлень, новий кредитор направляє їх боржникам. Відповідно, за умовами договору №42-МЛ від 28.11.2019 року, Товариство лише готує шаблоні форми повідомлень про відступлення права вимоги, які вже ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надсилає боржникам (додаток 1).

Звертає увагу, що позивач невірно трактувала умови Кредитного договору, оскільки направлення CMC на номер телефону Позивача з повідомлення про відступлення права вимоги, носить інформаційний характер, і не виступає нібито порушенням з боку Товариства процедури відступлення права вимоги. На підставі вищевикладеного, позивач мала отримати від ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором про надання фінансового кредиту №7109762 від 01.06.2019 року.

В судове засідання позивачне з`явилась, згідно заяви просять розгляд справи проводити за її відсутності, вимоги задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, згідно відзиву просять розгляд справи проводити у їх відсутність, в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, зазначені в ч.ч.1,2 ст.18 Закону, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Судом встановлено, що 01.06.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір кредиту № 7109762 на підставі типової форми договору, запропонованої кредитором (договір в електронній формі).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, електронний договір є договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

На дату укладення договору про надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, на момент укладення спірного договору, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.п. 1,7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Відповідно до п 1.3 договору про надання фінансового кредиту №7109762 від 01.06.2019 року, кредит надавався строком на 30 днів. Також відповідно до п.1.2 даного договору позивачу було надано фінансовий кредит в розмірі 5000 грн.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів,

виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно змісту оскаржуваного договору №7109762 від 01.06.2019 року, метою його укладення було надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту, тобто позивачем було надано фінансовий, а не споживчий кредит і даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Отже, між позивачем та ТОВ «Мілоан» виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

Застосування Законом «Про захист прав споживачів» до правовідносин між Товариством та позичальником з надання фінансового кредиту, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Жодна з перелічених у ст. Закону України «Про захист прав споживача» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду та предмет позову суду не зрозумілий.

Крім того, суд вказує про те, що строк користування кредитними коштами, протягом якого підлягали нарахуванню відсотки, при належному виконанні умов договору становив 30 днів, у Товариства не було підстав обраховувати і застосовувати річну ставку, виходячи з незначного строку кредитування, а також прогнозувати можливе порушення умов неспоживчого договору та обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами позивачем, ніж визначено договором. При належному виконані договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені та процентів залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Суд також звертає увагу на те, що всі істотні умови договору були надані позичальнику до моменту підписання Договору. Жодних змін до умов договору не здійснювалося. Більше того, оспорюваний Договір було пролонговано.

Відповідно ст.чт.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 1,2, 11, 202, 203, 215, 509, 525, 526, 626, 638, 641, 644,1054 ЦК України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «МІЛОАН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «ФК «Кредит Капітал», про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий