Справа № 226/1353/21

Провадження №2/226/482/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 липня 2021 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

за участю секретаря Новикової К.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка до цього належала відповідачам. Після переходу квартири у її власність відповідачі не знялися з рееєстраційного обліку, чим перешкоджають їй у повноцінному розпорядженні правом власності та змушують її нести зайві витрати на комунальні послуги. Зазначаючи на вказані обставини, позивачка просить суд усунути ці порушення шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що надасть їй можливість зняти їх з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеним в позовній заяві обставинами, і просила суд позов задовольнити.

Відповідачі, судовий виклик яких здійснювався у спосіб, визначений процесуальним законом, до судового засідання не з`явилися, правом відзиву на позов не скористалися, що дає суду підстави зі згоди позивачки здійснити судовий розгляд справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 11.11.2020 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області, придбала у ОСОБА_2 належну їй на праві власності трикімнатну житлову квартиру загальною площею 63,5 кв.м, в тому числі житловою 38,8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.спр.9, 10).

Згідно довідки Відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №2756 від 10.03.2021 року, відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, згідно актів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазіс» міста Мирнограда від 15.04.2021 року, відповідачі у спірній квартирі тривалий час не проживають (арк.спр.11, 12, 13, 14, 15).

Зазначена обставина також знайшла своє повне підтвердження в поясненнях допитаного судом свідка ОСОБА_5 , яка проживає в будинку АДРЕСА_3 і є головою ОСББ «Оазіс» м.Мирноград.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.33), застосовуючи положення статті 391 Цивільного Кодексу, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, що має на меті позивач, є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Приймаючи до уваги належним чином підтверджене набуття позивачем права власності на спірну квартиру та відсутність будь-яких домовленостей між сторонами щодо її використання відповідачами, вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.316,317,319,321,383 Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,5,12,76,259,263,265,280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 15 липня 2021 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 16 липня 2021 року.

Суддя Л.І.Клепка