КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
У Х В А Л А

15 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року не може бути відкрито з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє клопотання, у якому просить поновити їй строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що не отримувала копії судового рішення. Зазначає, що з рішенням суду вона ознайомилась у Єдиному державному реєстрі судових рішень після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Як на причину пропуску строку посилається також на карантинні обмеження у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи у суді першої інстанції. Зокрема, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 24 листопада 2014 року подавав до суду заяву про перегляд заочного рішення у даній справі (т. 1, а.с. 88-109), після чого неодноразово отримував судові повістки (т.1, а.с. 118, 120, 123, 124, 130) та брав участь у судових засіданнях по справі (т.1, а.с. 118, 123, 124). Крім цього, у матеріалах справи також міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, адресоване безпосередньо ОСОБА_1 за адресою для листування, вказаною у заяві про перегляд заочного рішення (т.1, а.с. 119).

Будь-які докази, що ОСОБА_1 намагалась дізнатись про стан відомого їй судового провадження та отримати копію судового рішення у справі, учасником якої воно є, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, оскаржуване судове рішення було ухвалене 02 квітня 2015 року, апеляційну скаргу на вказане судове рішення було подано 06 липня 2021 року, тобто, більше, ніж через шість років після його постановлення. При цьому, апелянт був обізнаний про розгляд справи у суді першої інстанції, а докази виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою, в матеріалах справи відсутні.

Суд наголошує, що, відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи викладене так керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: