ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5476/21 Справа № 208/5535/20 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, що з 29 квітня 2017 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , але 07 липня 2020 року на підставі рішення суду шлюб розірвано.18 березня 2020 року ОСОБА_1 , яка діяла від себе та на підставі довіреності, від його імені, як продавці уклали з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено відповідно до договору за 117063 грн., квартира належала на праві приватної власності 1/3 частина відповідачу та 2/3 частині позивачу. Відповідач, після здійснення продажу 2/3 частини квартири позивача, вартість якої становить 78042 грн. розпорядилась вирученими грошовими коштами на свій розсуд, ОСОБА_2 кошти не передавала.

Тому просить суд, стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 78042 грн. наслідок продажу 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : - 78042 грн. - безпідставно набуті кошти; -840 грн.. 80 коп. - суму судового збору. Усього: 78 882 грн. 80 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні не доведений факт того, що позивач отримав кошти за продаж його частки квартири, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 78 042 грн. підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 29 квітня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але 07 липня 2020 року шлюб було розірвано, що вбачається з рішення суду від 07 липня 2020 року.

В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2020 року між ОСОБА_1 , яка діяла від себе та на підставі довіреності № 1-113 посвідченої 22 січня 2020 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної контори Дніпропетровській області, від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної контори Дніпропетровській області Трощій Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2-234.

Продаж квартири вчинено відповідно до договору за 117 063 грн.

Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 18 березня 2020 року квартира належала на праві приватної власності 1/3 частина відповідачу та 2/3 частині позивачу.

18 березня 2020 року відповідачем відповідно до договору купівлі - продажу квартири отримано 117 063 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що в судовому засіданні не доведений факт того, що позивач отримав кошти за продаж його частки квартири, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 78 042 грн. підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 п.1, ч.2 ст. 11, ч.ч. 1,2 ст 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (кредитора) певну дію (передати майно,виконати роботу, надати послуг, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст. 11 цього кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Майно не може вважатись набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних)відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позовної заяви щодо неотримання ним грошових коштів від продажу квартири позивачем надано не було, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки факт передачі грошових коштів ОСОБА_2 матеріалами справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи про розлучення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було визнано позов із зазначенням того, що будь-який матеріальних спорів між сторонами відсутні, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не впливають на правильність оскаржуваного рішення.

Оскільки матеріалами справи встановлено та вказані обставини визнаються сторонами, що шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2019 року, тобто продаж квартири відбувся, вже під час окремого проживання сторін, відповідачка належних та допустимих доказів передачі грошових коштів позивачу за продаж належної йому частки квартири не надала, суд першої інстанції вірно вирішив спір та задовольнив позовні вимоги.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко