Справа № 348/2317/19
Провадження № 22-ц/4808/411/21
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду від 10 грудня 2020 року, в складі судді Міськевич О.Я., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 згідно заяви б/н від 21.04.2011 року отримав в АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 13500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг, що засвідчується його підписом в анкеті-заяві. В порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 17 липня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 121678,13 грн, з яких 65049,14 грн заборгованість за тілом кредиту, 45894,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4464,54 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 5770,39 грн штраф (процентна складова).

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору, просив стягнути з останнього на його користь заборгованість у сумі 121678,13 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 10 грудня 2020 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.04.2011 року в загальному розмірі 13500 грн та 213,04 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.04.2011 на суму 108178,13 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та неустойкою АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, вважає рішення, в цій частині, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що згідно анкети-заяви відповідача вбачається що він висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та засвідчив особистим підписом що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді, зобов`язувався їх виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

У заяві позичальника зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3%, тип кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Відповідачем під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Дана довідка підтверджує, що відповідач був проінформований про умови кредитування щодо сплати заборгованості за процентами, штрафом та пенею.

Суд першої інстанції вищезазначені докази не взяв до уваги, стягнув лише частину заборгованості за кредитом в розмірі 13500 грн та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення частини заборгованості за тілом кредиту, відсотками та неустойкою.

Відповідач не заперечував укладення договору, з позовом про визнання недійсним кредитного договору не звертався та не оспорював суму заборгованості. А отже кредитний договір є дійсним, а розрахунок заборгованості - не спростованим.

Апелянт просить рішення суду в частині відмови позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. Долучена до апеляційної скарги довідка не може братись судом до уваги, оскільки така не подавалась до суду першої інстанції, не наведено причин з яких вона не подана у визначений строк.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (121678,13 грн) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що позивачем на картковий рахунок відповідача було встановлено кредитний ліміт в розмірі 13500 грн, який не змінювався і яким він фактично користувався, натомість відсутні підстави для висновку що сторони обумовили ціну договору у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що 21.04.2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7).

У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pivatbank.ua.

В анкеті відсутнє посилання на те, що відповідач пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав і ознайомився з її змістом під розписку.

До позовної заяви банк додав витяг з умов та правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачем.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2019 року становила 121678,13грн, з яких: 65049,14 грн заборгованість за тілом кредиту, 45894,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4464,54 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 5770,39 грн штраф (процентна складова) (а.с. 6).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У справі, що переглядається, позивач не представив суду доказів того, що відповідач підписав конкретні Умови та правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутні дані про про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Долучені до матеріалів позовної заяви витяг з тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що згідно поданої позивачем виписки по основній карті за період з 01.10.2017 по 17.07.2019 року та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої ОСОБА_1 - 18.10.2017 року останньому встановлено кредитний ліміт у розмірі 13500 грн, який не змінювався. Вказаних обставин не заперечив представник відповідача ОСОБА_2 у поданому письмовому поясненні на позов від 22.09.2020 року.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі отриманого ним кредитного ліміту у розмірі 13500 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник банку долучив до апеляційної скарги додаткові докази, які не були подані до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За положеннями частин 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).

АТ КБ «Приватбанк» не надало доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від банку. Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказані докази не були подані позивачем до суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Натомість разом з позовною заявою АТ «КБ «Приватбанк» подало до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку на підставі наданих письмових документів (а.с. 35).

А отже, долучені представником АТ КБ «Приватбанк» до апеляційної скарги докази не підлягають прийняттю апеляційним судом.

За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 10 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин