Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9317/19
Провадження № 2/711/311/21
01 березня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Слабко Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
В обґрунтування позову вказує, що 08.06.2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики за умовами якого вона (позивачка) передала у власність відповідача грошові кошти в сумі 208000 грн., що є еквівалентом 8000 доларів США, які останній мав їй повернути не пізніше 08.06.2019 року, згідно погодженого сторонами графіку. Про отримання грошових коштів відповідач ОСОБА_2 написав розписку.
В цей же день, 08.06.2018 року в забезпечення Договору позики між нею (позивачкою) та відповідачем був укладений Іпотечний договір, за яким визначено предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 аси.
16.10.2019 року нею на адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу, однак, станом на дату подачі даного позову, вказана вимога відповідачем виконана не була.
Таким чином, вказує, що відповідач ОСОБА_2 у визначений сторонами термін не приступив до виконання взятого на себе зобов`язання, чим порушив її (позивачки) права та інтереси, а також норми чинного законодавства України.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі не виконання обов`язку позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором до позичальника може бути застосовано положення статей 625, 1049, 1050 ЦК України.
Передбачене законом право позичальника вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно проведених нею розрахунків три відсотки річних за період прострочки грошового зобов`язання відповідача ОСОБА_2 , а саме за період з 26.05.2019 року по 12.11.2019 року, складає 1918 грн.
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
А тому, просить суд, в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед нею (позивачкою ОСОБА_1 ) за Договором позики від 08.06.2018 року, яка станом на 12.11.2019 року складає 138418 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, а також просить виселити відповідача ОСОБА_2 та інших мешканців із вказаної квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче судове засідання.
11.02.2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси підготовче судове засідання по справ закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, а також просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею при зверненні до суду судовий збір.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 08.06.2018 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики за умовами якого позивачка передала у власність відповідача грошові кошти в сумі 208000 грн., що є еквівалентом 8000 дол. США (а.с. 7).
Факт отримання відповідачем вказаних коштів підтверджується власноручно складеною відповідачам розпискою від 08.06.2018 року (а.с. 8).
Відповідно до п. 2 Договору позики, зазначену вище суму коштів відповідач зобов`язався повернути в строк до 08.06.2019 року за вказаним в договорі графіком.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п. 4.2 Іпотечного договору вартість предмету іпотеки, за згодою сторін, становить 208000 грн.
Пунктом 5.1. Іпотечного договору сторони погодили, що Іпотекодержатель має право задовольнити вимоги за основне зобов`язання за рахунок предмету іпотеки; вищого пріоритету на задоволення вимог; має переважне право у разі настання страхового випадку задоволення своїх вимог з суми страхового відшкодування; звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання основного зобов`язання порушення умова договору; вимагати від Іпотекодавця вжиття заходів, необхідних для збереження предмету іпотеки та його захисту від посягань третіх осіб; у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, вимагати дострокового виконання зобов`язань за договором позики, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 9-10).
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Частинами 1, 5, 9 статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови Іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються Іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження Іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.
Розділом 6 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір Іпотекодержателя: в позасудовому порядку; в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі порушення Іпотекодавцем боргових зобов`язань за основним договором та/або умов до цього Договору Іпотекодержатель направляє/надсилає Іпотеколдавцю письмову вимогу про усунення порушень. В такій вимозі про усунення порушення зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо протягом встановленого в цьому пункті строку вимога про усунення порушення залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 9-10).
В судовому засіданні встановлено, що в зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором позики від 08.06.2018 року, позивачкою ОСОБА_1 11.10.2019 року на його адресу було направлено вимогу про усунення порушення (Іпотечне повідомлення, в порядку ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку»), в якому позивачка ОСОБА_1 вимагала від відповідача дострокового виконання ним зобов`язань за вказаним Договором позики від 08.06.2018 року в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання даної вимоги, шляхом сплати заборгованості в розмірі 136500 грн., що є еквівалентом 5250 дол. США, та одночасно повідомляла, що у разі невиконання даної вимоги, вона на підставі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» зверне стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , шляхом набуття предмета іпотеки у власність, а також вимагала добровільного звільнення вказаної квартири від речей особистого вжитку та зняти з реєстрації всіх прописаних в ній осіб протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (а.с. 12).
Вказана вимога була отримана відповідачем ОСОБА_2 19.10.2019 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 14), однак була залишена останнім без відповідного реагування.
А тому, з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя).
У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог Іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
У спірному випадку Іпотекодержатель ОСОБА_1 на власний розсуд обрала судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону.
А тому, враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову та встановлено факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором позики від 08.06.2018 року, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачки ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором позики від 08.06.2018 року в загальній сумі 138418 грн., а відтак вони підлягають задоволенню.
Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18).
Разом з тим, аналізуючи вказані вище норми закону, суд дійшов висновку, що вимога позивачки ОСОБА_1 про виселення відповідача ОСОБА_2 та інших мешканців із вказаної квартири АДРЕСА_1 , є передчасною, оскільки в порядку статті 39 Закону України «Про іпотеку», тільки після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення, Іпотекодержатель або новий власник може звернутися з вимогою про звільнення приміщення мешканцями, таким чином правові підстави для її задоволення відсутні.
Що стосується вимог позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь сплаченого нею судового збору, суд вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір за вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 1384 грн. 19 коп. та за вимогу про виселення в розмірі 768 грн. 40 коп., що стверджується квитанціями від 15.11.2019 року (а.с. 1, 2).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.
Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає судовий збір саме за цю вимогу, тобто в розмірі 1384 грн. 19 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 543, 546, 554, 599, 572, 575, 589, 590, 610, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) перед ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ) за Договором позики від 08.06.2018 року в загальній сумі 138418 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1384 грн. 10 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст судового рішення складений 10.03.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко