Справа № 463/4811/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1406/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м.Львів

Справа № 463/4811/16

Провадження № 22-ц/811/1406/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: Сушка А.Р., Курилець Х.З., ОСОБА_1 ,

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 13 червня 2017 року у складі судді Леньо С.І.,

у справі за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсними та скасування наказу, свідоцтва про право власності, декларації про початок виконання будівельних робіт,-

встановив:

17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся з цим позовом. Просить визнати недійсним та скасувати наказ Управління комунальної власності ДЕП ЛМР № 1904-Ж-л від 22 серпня 2012 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 »; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на цю квартиру № ЛЖ 4004 від 22 серпня 2012 року, видане на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ; визнати недійсною та скасувати декларацію про початок виконання будівельних робіт від 31 травня 2012 року, яка зареєстрована Інспекцією ДАБІ у Львівській області 1 червня 2012 року за № АВ. В обґрунтування позову посилається на те, що він (позивач) є власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 17,7 кв.м. Вказує, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 22 серпня 2012 року, на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 цього будинку загальною площею 122,3 кв.м. Стверджує, що відповідачі незаконно здійснили самочинне будівництво добудови другого та третього поверху квартири АДРЕСА_3 з влаштуванням житлових приміщень на горищі будинку, яка знаходиться над його (позивача) квартирою. Зазначає, що в декларації про початок виконання будівельних робіт від 31 травня 2012 року вказано інформацію про містобудівні умови № А-213 від 7 липня 2011 року, однак такі містобудівні умови затверджені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо реконструкції зовсім іншої квартири. Стверджує, що містобудівні умови відповідачам не видавались. Крім того, саме будівництво проведено з порушенням будівельних норм та правил. Вказує, що відповідачі умисно надали недостовірну інформацію щодо містобудівних умов, у зв`язку з чим вважає що декларація про початок виконання будівельних робіт видана неправомірно та підлягає скасуванню. Вважає неправомірними наказ про оформлення права власності та свідоцтво. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 в цьому будинку.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 789 від 17 липня 2000 року ОСОБА_5 надано дозвіл на реконструкцію належної йому квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 383 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент здійснення реконструкції), власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час реєстрації декларації (31 травня 2012 року)), державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (редакція чинна станом на 31 травня 2012 року) замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 цього Закону форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчий і будівельних робіт» реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Декларація приймається у дозвільному центрі за місцезнаходженням об`єкта.

Реєстрацію декларації проводить Інспекція за місцезнаходженням об`єкта на безоплатній основі.

Відповідно до п. 11 Порядку у разі, коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру, згідно з ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» є подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Містобудівні умови та обмеження, як одні з основних складових вихідних даних, передбачені ч. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно із ч. 1 цієї статті фізична або юридична особа, яка подала до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати вихідні дані для проектування об`єкта будівництва.

Положення ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначають містобудівні умови та обмеження основними складовими вихідних даних для проектування об`єкта будівництва щодо забудови земельної ділянки.

Судом встановлено, що декларація від 31 травня 2012 року відповідає вимогам чинного законодавства. Інспекція ДАБК у Львівській області, правонаступником якої є Департамент ДАБІ у Львівській області, правомірно прийняла рішення про необхідність її реєстрації.

Стаття 18 Закону України «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року (в редакції, чинній на момент видачі Управлінням оскаржуваного наказу), прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта), проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до п. 13 Порядку № 461 від 13 квітня 2011 року зареєстрована декларація є підставою для оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна.

Встановлено, що у вступній частині оскаржуваного наказу № 1904-Ж-Л від 22 серпня 2012 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 » вказано, що такий виданий в тому числі на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, правові підстави для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю відсутні.

ЛКП «Господар» проведено комісійне обстеження будинку, в ході якого не виявлено факту самовільної прибудови, здійсненої мешканцями квартири АДРЕСА_3 ,.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про скасування наказу Управління комунальної власності від 22 серпня 2012 року та як наслідок, виданого на підставі нього свідоцтва про право власності на квартиру.

Колегія суддів виходить з того, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (частина друга статті 383 ЦК України в редакції, чинній на момент здійснення реконструкції).

Відповідно до статті 4 ЦПК України, статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у встановленому законом порядку.

Відтак, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 указував на те, що відповідачі здійснили реконструкцію квартири із збільшенням площі квартири та з влаштуванням додаткових приміщень на горищі будинку, які знаходяться над його квартирою без жодних законних підстав та необхідних дозвільних документів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з позовом та ухвалення судом першої інстанції рішення) сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.

Належних, допустимих та достатніх доказів порушення його прав позивач не надав.

Доводи позивача, що він та інші власники квартири АДРЕСА_4 не надавали письмової згоди відповідачам на реконструкцію їх квартири АДРЕСА_3 не заслуговують на увагу тому, що позивач власником квартири АДРЕСА_4 став у 2013 році, дозвіл на реконструкцію відповідачами отримано у 2000 році, а реконструкція квартири завершена у 2012 року. Тому позивач не міг надавати чи не надавати свою згоду на проведення реконструкції квартири відповідачів. Аргументи позивача про відсутність згоди інших власників квартири АДРЕСА_4 без встановлення хто саме був її власником у період з 2000 року по 2012 рік не є належними та допустимими доказами, відомості про те, що попередні власники зверталися за захистом своїх прав та інтересів відсутні.

Суд першої інстанції взяв до уваги копію декларації про початок виконання будівельних робіт від 31 травня 2012 року, містобудівні умови та обмеження, видані на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2000 року № 789 «Про реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з влаштуванням додаткових житлових приміщень на горищі в межах квартири» та у сукупності з іншими доказами зробив правильний висновок про відмову в позові.

На підставі наведеного, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позову.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 5 березня 2021 року.

Головуючий

Судді