КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7498/2021 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення відсотків за договором вкладу та 3% річних за кожен день прострочення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач пред`явив в суді названий позов посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договори депозитного вкладу: № SAMDN9767 від 06.05.2011 року; № SAMDN3577 від 28.09.2011 року; № SAMDN6242 від 09.08.2013 року.

На виконання умов зазначених договорів ОСОБА_1 вніс на строкові депозитні рахунки ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти відповідно за договором: № SAMDN9767 від 06.05.2011 року - 35 000, 00 дол. США, строк дії договору 1 місяць, відсоткова ставка 5,5% річних; № SAMDN3577 від 28.09.2011 року - 12 000, 00 дол. США, строк дії 1 місяць, відсоткова ставка 5% річних,; № SAMDN6242 від 09.08.2013 року - 11 800, 00 дол. США, строк дії договору - 3 місяці, відсоткова ставка 6,5 % річних.

ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язалося повернути вкладникові суми вкладів і проценти за ними на умовах та у порядку встановленому укладеними з ОСОБА_1 договорами депозитних вкладів.

ОСОБА_1 12.06.2015 року та 01.08.2015 року направив на адресу банку листи у яких просив повернути вклади та проценти за договорами банківських вкладів № SAMDN9767 від 06.05.2011 року; № SAMDN3577 від 28.09.2011 року; № SAMDN6242 від 09.08.2013 року, однак його вимоги відповідачем залишені без виконання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у справі №752/14518/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 :

- за договором № SAMD№9767 від 06.05.2011 року: суму вкладу 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів, не нараховані відсотки - 3 004 (три тисячі) долари США 72 центи за період з 06.03.2014 року по 11.05.2016 року;

- за договором № SAMD№3577 від 28.09.2011 року: 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів - сума вкладу; 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) долари США 74 центи - не нараховані відсотки за період з 09.03.2014 року по 11.05.2016 року;

- за договором № SAMD№6242 від 09.08.2013 року: 11 800 (одинадцять тисяч вісімсот) доларів США 00 центів - сума вкладу; 1 174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) дол. США 51 цент - не нараховані відсотки за період з 09.03.2014 року по 11.05.2016 року, а всього - 63 933 (шістдесят три тисячі дев`ятсот тридцять три) долари США 97 центів.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 квітня 2017 року набрало законної сили 05 грудня 2017 року.

Присуджена судом сума була виплачена ОСОБА_1 відповідачем лише 07 лютого 2018 року.

Враховуючи, що депозитні договори діють до повного їх виконання сторонами позивач вважав, що у нього є право вимагати стягнення відсотків за вкладами, які у добровільному порядку не виплачуються. Оскільки рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 квітня 2017 року були стягнуті відсотки по вкладах до 11.05.2016 року включно, позивач в цій справі просив стягнути відсотки за період починаючи з 12.05.2016 року по 06.02.2018 року.

Крім того, просив стягнути 3% річних за цей же період.

Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача за договором № SAMD№9767 від 06.05.2011 року 3354,25 дол. США - не нараховані відсотки за період 12.05.2016 р. до 06.02.2018 року; 1829,59 дол. США - 3% річних за період з 12.05.2016 року по 06.02.2018 року;

за договором SAMD№3577 від 28.09.2011 року 1045,48 доларів США - не нараховані відсотки за період з 12.05.2016 о 06.02.2018 р., 627,29 дол. США - 3% річних за період з 12.05.2016 по 06.02.2018 р.;

за договором № SAMD№6242 від 09.08.2013 року 1336,47 дол.США не нараховані відсотки за період з 12.05.2016 р. по 06.02.2018 р., 616,47 дол.США - 3% річних за період з 12.05.2016 р. до 06.02.2018 р.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не застосовано загальний строк позовної давності (3 роки) до вимоги про стягнення 3% річних за ст.625 ЦК України, про який було заявлено письмово. Оскільки заявлена Позивачем вимога 11.06.2020 (день звернення Позивача до суду, відповідно до дати позову), то, відповідно, стягнення 3%річних у межах розгляду даної справи може бути здійснено за період з 11.06.2017 по 06.02.2018 (що складає 241 календарний день), тобто у межах трьох років, які передують даті звернення позивача до суду.

Неправомірним є висновок суду першої інстанції про те, що відсотки по договорам банківського вкладу повинні бути розраховані у тому розмірі, який зазначено у договорах.

Оскільки умовами договорів банківського вкладу, на підставі яких позивач нараховує відсотки на депозитні кошти, не передбачений (не встановлений) розмір відсоткової ставки, який повинен застосовуватися після припинення дії (строку) договору та до моменту фактичного повернення коштів вкладнику, то у період з дати розірвання договору на вимогу вкладника має застосовуватись виключно ставка «на вимогу». Вважає, що договори банківського вкладу вважаються розірваним з дати подання позивачем банку вимоги про повернення коштів.

Просить змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення суду шляхом зменшення розміру відсотків, нарахованих у відповідності до вимог ст. 1070 ЦКУ за ставкою «на вимогу», та зменшення розміру 3% річних з застосуванням строку позовної давності.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що нормами законодавства та умовами депозитних договорів дійсно передбачено процедуру розірвання депозитного договору. За цією процедурою вкладник, маючи намір отримати від банка свій вклад, повинен звернутися до банку з відповідною заявою, а банк, зі свого боку повинен протягом двох днів після отримання ним заяви вкладника про його намір забрати з банка свої кошти, повинен такі кошти йому виплатити. Після цієї процедури договір може вважатися розірваним або таким, що припинив свою дію.

Але враховуючи, що законні вимоги позивача банком виконані не були, договори не припинили свою дію та не набули статусу розірваних. Вони продовжили свою дію та були діючими допоки їх умови не були виконані (тобто до отримання позивачем належних йому вкладів та відсотків).

Звертає увагу суду на те, що банк жодним чином не інформував ОСОБА_1 про зміну відсоткових ставок зазначених у депозитних договорах.

Таким чином, відсотки по договорам банківського вкладу повинні бути розраховані за ставками, зазначеними у договорах до повернення вкладів позивачу.

Враховуючі викладене, просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Тузова В.О. підтримала апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договори депозитного вкладу: № SAMDN9767 від 06.05.2011 року; № SAMDN3577 від 28.09.2011 року; № SAMDN6242 від 09.08.2013 року.

На виконання умов зазначених договорів ОСОБА_1 вніс на строкові депозитні рахунки ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти відповідно за договором: №SAMDN9767 від 06.05.2011 року - 35 000, 00 дол. США; №SAMDN3577 від 28.09.2011 року - 12 000, 00 дол. США; №SAMDN6242 від 09.08.2013 року - 11 800, 00 дол. США.

ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язалося повернути вкладникові суми вкладів і проценти за ними на умовах та у порядку встановленому укладеними з ОСОБА_1 договорами депозитних вкладів.

ОСОБА_1 12.06.2015 року та 01.08.2015 року направив на адресу банку листи у яких просив повернути вклади та проценти за договорами банківських вкладів №SAMDN9767 від 06.05.2011 року; № SAMDN3577 від 28.09.2011 року; № SAMDN6242 від 09.08.2013 року, однак його вимоги відповідачем залишені без виконання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у справі №752/14518/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 :

- за договором № SAMD№9767 від 06.05.2011 року: суму вкладу 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів, не нараховані відсотки - 3 004 (три тисячі) долари США 72 центи за період з 06.03.2014 року по 11.05.2016 року;

- за договором № SAMD№3577 від 28.09.2011 року: 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів - сума вкладу; 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) долари США 74 центи - не нараховані відсотки за період з 09.03.2014 року по 11.05.2016 року;

- за договором № SAMD№6242 від 09.08.2013 року: 11 800 (одинадцять тисяч вісімсот) доларів США 00 центів - сума вкладу; 1 174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) дол. США 51 цент - не нараховані відсотки за період з 09.03.2014 року по 11.05.2016 року, а всього - 63 933 (шістдесят три тисячі дев`ятсот тридцять три) долари США 97 центів.

Усі вищевказані договори містять положення про автоматичну пролонгацію їх дії на тих самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша відсоткова ставка, про що банк зобов`язаний письмово повідомити свого клієнта.

Задовольняючи позов в цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем договір банківського вкладу не розривався, а тому відповідач має виплатити позивачу відсотки за банківським вкладом до дати виплати суми вкладу, а також виплати 3% річних.

Колегія суддів не погоджується повною мірою із таким висновком суду виходячи з такого.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договорів банківського вкладу, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок про те, що згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Таким чином, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладів та розірвання договорів депозиту банк має сплатити відсотки за користування цими грошовими коштами в розмірі, визначеному відповідно до вимог статті 1070 ЦК України (див. також постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 757/40017/17-ц, провадження № 61-4249св19 та від 22 лютого 2021 року у справі № 757/61112/17-ц, провадження № 61-5331св19).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з банку на свою користь відсотки за вкладами станом на 06 лютого 2018 року в розмірі ставки, встановленої на час дії договорів банківського вкладу (5,5%, 5% та 6,5% річних).

Однак в порушення вимог статей 89, 263, 264 суд першої інстанції не дослідив належним чином та не спростував доводів відповідача про те, що укладені між сторонами в цій справі депозитні договори не містять визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами в разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення строку їх дії, у зв`язку з чим на підставі частини другої статті 1070 ЦК України після пред`явлення позивачем вперше вимоги про повернення вкладів підлягають стягненню відсотки за ставкою, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у справі №752/14518/15 встановлено, що звертаючись з позовом до АТ КБ «Приватбанк» позивач ОСОБА_1 стверджував, що він 12 червня 2015 року та 01 серпня 2015 року направив на адресу банку листи у яких просив повернути вклади та проценти за договорами банківських вкладів №SAMDN9767 від 06.05.2011 року; №SAMDN3577 від 28.09.2011 року; №SAMDN6242 від 09.08.2013 року, однак його вимоги відповідачем залишені без виконання. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що вказане рішення суду не містить висновків щодо моменту розірвання договору.

Також рішення суду не містить мотивів, з яких суд виходив стягуючи з відповідача на користь позивача проценти за депозитним договором після 12 червня 2015 року (дати звернення із заявою про повернення коштів) у розмірі визначеному цим договором.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не може вказане рішення визнати преюдиційним в даній справі щодо визначення дати розірвання договору і підстав для стягнення процентів у розмірі визначеному депозитними договорами, а тому ці обставини встановлює на підставі наявних в даній справі доказів.

Таким чином доводи позивача про те, що занижена процентна ставка могла бути застосована відповідачем у випадку дострокового повернення вкладів, оскільки можливість її застосування пов`язується не з достроковим розірванням договорів, а саме з фактичним достроковим поверненням вкладів, не заслуговують на увагу з огляду на те, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладів та розірвання договорів депозиту банк має сплатити проценти за користування цими грошовими коштами у розмірі, визначеному відповідно до вимог статті 1070 ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 757/40017/17-ц, провадження № 61-4249св19).

З врахуванням наведених вище норм законодавства, а також практики Верховного Суду, колегія суддів вважає, що з моменту подачі ОСОБА_1 заяви про розірвання договору і повернення йому депозитних вкладів, дія депозитних договорів припинилась з 12 червня 2015 року, отже припинилось також нарахування процентів, визначених умовами цих договорів.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із наданими відповідачем розрахунками заборгованості відповідача перед позивачем в частині сплати процентів. Так за договором № SAMDN9767 від 06.05.2011 року за період з 12.05.2016 по 06.02.2018 підлягає виплаті 345,06 доларів США, за договором № SAMDN3577 від 28.09.2011 року за той же період підлягає сплаті 118,29 доларів США, за договором №SAMDN6242 від 09.08.2013 року підлягає сплаті 116, 31 долар США.

Щодо доводів апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції позовної давності до вимог про стягнення 3% річних, то такі доводи є голослівними,оскільки суд стягнув 3% річних за період з 15 червня 2017 року (три роки до подачі позову) до 06 лютого 2018 року (дата повернення вкладів), тобто в межах позовної давності. Отже рішення суду в частині стягнення 3% річних є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі у даній справі в частині стягнення не нарахованих відсотків за договорами вкладускасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договором вкладу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 не нараховані відсотки за період з 12 травня 2016 року по 06 лютого 2018 року за договором SAMDN9767 від 06 травня 2011 року у розмірі 227,26 дол. США

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 не нараховані відсотки за період з 12 травня 2016 року по 06 лютого 2018 року за договором №SAMDN3577 від 28 вересня 2011 року у розмірі 77,92 дол. США.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 не нараховані відсотки за період з 12 травня 2016 року по 06 лютого 2018 року за договором №SAMDN6242 від 09 серпня 2013 року у розмірі 76,62 дол. США.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2021 року.

Реквізити сторін:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач:Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зареєстроване місце знаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001, .

Суддя-доповідач

Судді: