Номер провадження: 22-ц/813/2408/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/20288/19

Номер провадження: 22-ц/813/2408/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1

- відповідачі 1) Одеська міська рада, 2) Головне управління національної поліції в Одеській області, 3) Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Науменка А.В. о 15 год. 33 хв. 22 липня 2020 року,, повний текст рішення складено 31 липня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області на її користь матеріальну шкоду за кожен рік, починаючи з моменту втрати працездатності з 02.09.2018 року; 2) дораховувати та сплатити відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які втратила позивачка внаслідок незаконних дій за 2018 рік - з 01.09.2018 - 31.12.2018 = 100 000,00 грн.; 3) дорахувати та сплатити відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які втратила позивачка внаслідок незаконних дій за 2019 рік - 300 000,00 грн.; 4) протягом всього життя нараховувати та сплачувати щорічно відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які втратила позивачка у розмірі - 300 000,00 грн. щорічно.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що працювала на посаді головного бухгалтера в ТОВ «ПАЛЕ-АРТ». 02.09.2018 року на підставі заяви генерального директора ТОВ «ПАЛЕ-АРТ» ОСОБА_2 була проведена реєстрація в ЄРДР кримінального провадження № 0002503 та розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 358 КК України з дотриманням строків. У зв`язку з зазначеним, позивачку позбавили можливості долучитися до праці та вона була позбавлена роботи.

Генеральний директор ТОВ «ПАЛЕ-АРТ» ОСОБА_2 поширив завідомо недостовірні відомості, що ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. В Інтернеті була опублікована стаття «Приезжая бухгалтер-аферистка год работала под чужой фамилией устроилась работать в одесскую фирму и уничтожила документи» разом з персональними даними позивача. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 унеможливив її вихід на роботу до другого роботодавця.

Заяви позивачки про скоєння злочину проти неї ігнорувалися Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Всупереч ст. 214 КПК України було допущено бездіяльність Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, ігноруються ухвали суду за скаргами ОСОБА_1 .. Її позбавили усіх достатків, зламали кар`єру, відняли достойний рівень достатку, достойний вигляд, прибутковий вид діяльності. Також позивачка зазначила, що відновити її репутацію заважають співробітники Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, оскільки 02.09.2018 року було зареєстровано кримінальне провадження № 0002503 відносно позивачки, вона внесена до ЄРДР як єдина підозрювана. Тому, з 02.09.2018 року позивачка не працює. 17.09.2020 року позивачка приїхала до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, щоб спростувати обвинувачення. Старшим слідчим Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Пономоренко К.К. не було проведено слідчих дій. Порушуючи права позивачки, вона відсторонила її від участі в розслідувані (не вручене письмове повідомлення про підозру згідно ст. 278 КПК України; допит позивачки, як свідка проводився з порушенням норми ст. 352 КПК України; відмовилися надавати відповіді на письмові звернення, заяви, скарги позивачки).

Упродовж року вона не могла долучитися до справи, тому звернулася до прокурора з проханням провести слідчі дії та розглянути справу в її присутності. Її було повідомлено про те, що підстав про проведення слідчих дій немає, так як постановою прокуратури Одеської області кримінальне провадження щодо позивачки закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що слідчий не мав право вносити в ЄРДР заяву ОСОБА_2 від 01.09.2018 року, так як не було факту скоєння злочину (Т. 1, а. с. 3 - 10, 18 - 26).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Вказуює на те, що якщо кримінальне провадження №0002503 відносно ОСОБА_1 продовжується, позивачка не має підстав звертатись з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування, а позовна заява ОСОБА_1 має бути залишена без задоволення. Зі змісту позовної заяви взагалі не зрозуміло чи є працевлаштованою ОСОБА_1 на момент відкриття кримінального провадження та чи були відносно неї обрані запобіжні заходи (відсторонення від посади, заборона займатись певною діяльністю, тримання під вартою тощо), що перешкоджало би їй працювати. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено відшкодування шкоди шляхом щорічного нарахування заробітку та інших доходів (Т. 1, а. с. 36 - 41).

У відзиві на позовну заявуГоловне управління національної поліції в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Вказує на те, що дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відносно ОСОБА_1 вчинено не було. Позивачка не перебувала і не перебуває у статусі підозрюваного. Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_1 було допитано у якості свідка (Т. 1, а. с. 57 - 60).

Одеська міська рада не скористались правом надання відзиву на позовну заяву. Відзиву на позов не надала.

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзивів відповідачів на позов

У відповіді на відзиви на позов ОСОБА_1 просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Аргументи, які викладені у відповіді на відзиви, є ідентичними аргументам, що були викладені позивачкою у позовній заяві (Т. 1, а. с. 77 - 82).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22 липня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не надано доказів заподіяння їй матеріальної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності Національної поліції та причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою (Т. 1, а. с. 174 - 177).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 липня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити її вимоги.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) неможливо було розглядати справу по суті без доказу, який був витребуваний ухвалою суду від 30.06.2020 року, і не надійшов до суду та суттєво впливає на розгляд справи; 2) матеріальна шкода повинна відшкодовуватись за рахунок місцевого бюджету; 3) відзив Одеської міської ради на позовну заяву до суду не надійшов; 4) працюючи в ТОВ «ПАЛЕ-АРТ» на посаді головного бухгалтера, внаслідок дій з боку генерального директора ТОВ «ПАЛЕ-АРТ», вона отримала виробничу травму (Т. 1, а. с. 185 - 195, 204 - 216).

2.7 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління національної поліції в Одеській областіпросить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на відсутність як умов, так і підстав, за яких виникає право на відшкодування матеріальної шкоди. Вказане також було встановлено у рішенні суду першої інстанції (Т.1, а. с. 239 - 246).

Одеська міська рада та Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу від них до апеляційного суду не надійшов.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 липня 2020 року (Т. 1, а. с. 231).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.09.2020 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 липня 2020 року до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 235).

13.10.2021 року від Головного управління національної поліції в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т.1, а. с. 239 - 246).

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

У судовому засідання представник Головного управління національної поліції в Одеській області Безугла А.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, думку осіб, які прийняли участь у розгляді справи, про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Довідкою по кримінальному провадженню, наданою слідчим Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі підтверджено, що жодних дій, які б слугували підставою для відшкодування шокди, відносно ОСОБА_1 вчинено не було.

Відповідно до копії матеріалів кримінального провадження № 0002503 від 02.09.2018 р. ОСОБА_1 була допитана у якості свідка.

Також з матеріалів кримінального провадження № 0002503 від 02.09.2018 р. вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі із заявою про закриття кримінального провадження.

Постановою слідчого Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі від 27.02.2020 року закрито кримінальне провадження № 0002503 від 02.09.2018 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

Шевченківський ВП Приморського ВП в м. Одесі у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомляв, що у кримінальному провадженні № 0002503 від 02.09.2018 р., вона має статус свідка.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до положень ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння апелянтом вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого рішення суду.

Під час проведення досудового розслідування у к/п № НОМЕР_1 ОСОБА_1 було один раз допитано у якості свідка. На даний час процесуальний статус останньої не змінювався, кримінальне провадження закрите постановою від 27.02.2020 року.

Головне управління Національної поліції в Одеській області, окрім іншого, не вчиняло жодних дій, які б унеможливили право позивачки на працю. Адже, це буде порушенням статті 43 Конституції України відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Єдиним способом, позбавлення особи такого права є застосування до неї заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади. Але у рамках к/п № 0002503 від 02.09.2018 такі заходи забезпечення до жодної особи не застосовувались.

Позивачкою не заперечується, що вона сама припинила виходити на роботу з 28.08.2018 через конфлікт із директором ТОВ «Пале-Арт» ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, вбачається, що позивачкою не доведено розмір відшкодування їй моральної шкоди, не надано жодних документально затверджених доказів, які б доводили спричинення тих чи інших страждань. Окрім того, взагалі не вбачається підстав для виникнення у позивачки права на відшкодування їй шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 18 червня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

М. О. Таварткіладзе