Дата документу 18.06.2021 Справа № 336/7663/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/7663/20

Провадження №22-ц/807/2033/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року, в складі судді Щасливої О.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2002 року, який на підставі рішення Шевченківського районного суду від 17 листопада 2016 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають повнолітньою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач до 23 серпня 2020 року сплачував аліменти на утримання доньки на підставі рішення суду, після досягнення донькою повноліття відповідач припинив виплату аліментів.

На теперішній час ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Запорізького національного університету та не має змоги влаштуватися на роботу.

У зв`язку з навчанням, вона потребує матеріальної допомоги, відповідач добровільно матеріальну допомогу донці не надає, вважає що останній за станом здоров`я та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј від заробітку (доходу) батька, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову та на весь час навчання доньки, але не більше ніж до досягнення 23-х років.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення 23-х років, але не більш ніж до закінчення навчання, починаючи з 10 грудня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить частково скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення 23-х років, але не більш ніж до закінчення навчання, починаючи з 10 грудня 2020 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд невірно встановив факт наявності у нього постійного місця роботи; не встановив, що окрім ОСОБА_3 , він сплачує аліменти на утримання ще одної доньки ОСОБА_4 у розмірі 1000, 00 грн., та має на утриманні малолітнього ОСОБА_5 , щодо якого він звернувся до органів РАЦС із заявою про визнання батьківства. Та обставина, що ним було визнано позов, не є підставою для його задоволення, оскільки йому не було роз`яснено наслідки визнання позову всупереч ст.. 206 ЦПК України. Звертає увагу суду, що станом на лютий 2021 року, середній розмір заробітної плати для Запорізької області складає 12 422 грн., а аліменти у розмірі ј частини складають 3105, 50 грн., тому враховуючи зазначені ним обставини, вважає за доцільне стягнути з нього аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що з 16 березня 2002 року позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17 листопада 2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/3311/15-ц) (а.с. 14).

Сторони по справі від шлюбу мають спільну повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

На теперішній час ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу денної форми навчання Запорізького національного університету, факультет іноземної філології, спеціальність (напрям підготовки) «Філологія» освітня програма «Переклад (англійський), строк навчання до 2023 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 61600, 00 грн. Стипендія не виплачується (а.с.11, 15-16).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмір 2000, 00 грн. щомісяця, починаючи з 08 лютого 2017 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 13).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України)

Аналіз ст. ст.. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходив з того, що відповідач визнав позов.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що із системного аналізу положень ст. 206 ЦПК України вбачається, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам, та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості.

Отже, та обставина, що відповідач визнав позов, ще не є підставою для його задоволення у повному обсязі.

Суд першої інстанції не встановив, чи підтверджено належними та допустимими доказами потреба повнолітньої ОСОБА_3 у матеріальній допомозі у розмірі ј частини із всіх видів доходів батька щомісяця, не врахував обставини, зазначені у ст. 182 СК України.

Так, у справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_1 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжувала навчання, не працювала. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатною особою, не є інвалідом. Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку надавати майнову допомогу своїй дочці, у справі не встановлено.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, належними та допустимими доказами підтверджено тільки вартість навчання повнолітньої ОСОБА_3 у Запорізькому національному університеті, яка становить 15400, 00 грн. на рік (загальна вартість 61600, 00 грн).

Жодних доказів на підтвердження понесення ОСОБА_3 інших витрат або суми, яку вона потребує на місяць, суду не надано.

Крім того, апеляційний суд враховує, що статтею 7 Закону України "Про державний бюджет" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема: для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо працевлаштування відповідача.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що останній запис зроблено 01.03.2013, згідно з яким, йому розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Згідно з випискою з Пенсійного фонду України, станом на 01.04.2021 ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, останні відомості про застраховану особу внесені у січні 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з даними Головного управління статистики у Запорізькій області, які є загальнодоступними (http://www.zp.ukrstat.gov.ua), середній розмір заробітної плати для Запорізької області станом на лютий 2021 року (на час ухвалення оскаржуваного рішення) становив 12 422, 00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення суду з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ще одної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно.

Отже, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньою дочки, що продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: повнолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує; вартість навчання ОСОБА_3 становить 15400, 00 грн. на рік; відповідач є працездатним, офіційно не працевлаштований; на утриманні відповідача перебуває ще одна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також обов`язок матері брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини із всіх видів доходів батька щомісяця.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи, що рішення суду мотивовано визнанням позову, а не встановленими обставинами у справі, які входять до предмета доказування, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення 23-х років, але не більш ніж до закінчення навчання, починаючи з 10 грудня 2020 року. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на 50%, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 420,40 грн. в дохід держави.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу задоволено у повному обсязі, відповідачу підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261, 20 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, ОСОБА_1 підлягає компенсація за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, різниця між вищезазначеними сумами, що становить 840, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення 23-х років, але не більш ніж до закінчення навчання, починаючи з 10 грудня 2020 року.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова