Справа № 725/6242/20
Провадження № 2/727/642/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі : головуючого судді Танасійчук Н.М.

секретар судового засідання Желик І.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку в спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про визнання права на Ѕ частку в спільній сумісній власності.

В позовній заяві вказує, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівці помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на нерухоме майно, а саме на належну йому Ѕ частку в житловому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок складається з: житлового будинку літ. «А» 1974 року побудови, літньої кухні літ. «Б»,сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», сараю літ «Е», сараю літ. «Ж», сараю літ. «З», навісу літ. «К»; огорожі № 2-3, колодязя № 4, вигрібної ями №5. Будинковолодіння станом на 18 грудня 2020 року має інвентаризаційну вартість 637679 грн.

Дане будинковолодіння було побудоване нею та чоловіком після укладення ними шлюбу 28 серпня 1971 року. Отже, будинковолодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, що діяв на той період часу, відносилось до спільної сумісної власності подружжя. Виконкомом Чернівецької міської ради 21 травня 1976 року на ім`я ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності. Пізніше в даному будинку ними було побудовано підвал та надбудова мансардний поверх, та сарай. Рішенням виконкому Ленінської районної ради м. Чернівці № 132/6 від 13 травня 1987 року надано дозвіл на будівництво цих добудов.

Після смерті батька спадщина відкрилася на Ѕ частку в цьому майні, що належала ОСОБА_3 .

Заповіту чоловік не залишив. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1 , як дружина померлого. ОСОБА_1 та їхні діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Вона та її діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовились від своєї частки у спадщині на користь її доньки ОСОБА_2 , яка на даний час є єдиною спадкоємницею за законом.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595: «1.1. У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна». ( Глава 11.Видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.)

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на Ѕ частку в спільному майні подружжя. Від прийняття спадщини після смерті чоловіка відмовилась.

Надала документ, що посвідчував право власності на цей будинок - свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, видане виконкомом Чернівецької міської ради 21 травня 1976 року на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради № 221/11 від 04 травня 1976 року та акт прийомки індивідуального будинковолодіння від 22 квітня 1976 року.

Постановою № 71/02-31 від 09 грудня 2020 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документу, який би був підставою виникнення права власності на даний будинок, так як відсутня декларація про прийняття в експлуатацію перебудованого житлового будинку та про реєстрацію права власності на перебудований будинок.

Загальна площа даного будинку складає, за вказаними свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок та акта прийомки індивідуального будинку 90,20 кв.м, житлова 53,90 кв.м. В той же час згідно довідки про технічний стан нерухомого майна, виготовленої Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації ( вих. № 2795 від 18.12.2020р.) дана площа збільшилась загальна на 67,3 кв.м і становить 157,5 кв.м, житлова площа на 28,7 кв.м і становить 82,6 кв.м за рахунок врахування площі підвалу та надбудови мансардного поверху ( рішення виконкому Ленінської районної ради № 132/6 від 13.05.1987 р.), але в експлуатацію не було здано.

З часів набуття незалежності України питання введення в експлуатацію будівель та споруд вперше було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Саме тому у законодавстві України визначальним при реєстрації прав на будівлі та споруди є часовий проміжок закінчення їх будівництва, а саме до 05 серпня 1992 року та після вказаної дати. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1 , ( реєстраційний номер облікової картки п латника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ), право на Ѕ частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. «А» 1974 року побудови, загальною площею 157,5 кв.м, житловою площею 82,6 кв.м, літньої кухні літ. «Б», сарая літ. «В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», сарая літ «Е», сарая літ. «Ж», сарая літ. «З», навісу літ. «К», огорожі № 2-3, колодязя № 4,вигрібної ями №5. Право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 припинити.

31 березня 2021 року, ухвалою судді, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі і призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява в якій вона просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 , згідно якої остання просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає.

Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівці помер чоловік позивача ОСОБА_3 ( а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на нерухоме майно, а саме на належну йому Ѕ частку в житловому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок складається з: житлового будинку літ. «А» 1974 року побудови, літньої кухні літ. «Б»,сарая літ. «В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», сарая літ «Е», сарая літ. «Ж», сарая літ. «З», навісу літ. «К»; огорожі № 2-3, колодязя № 4, вигрібної ями №5. Будинковолодіння станом на 18 грудня 2020 року має інвентаризаційну вартість 637679 грн. (а.с.5-14).

Дане будинковолодіння було побудоване позивачем та чоловіком після укладення ними шлюбу 28 серпня 1971 року. Отже, будинковолодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, що діяв на той період часу, відносилось до спільної сумісної власності подружжя. Виконкомом Чернівецької міської ради 21 травня 1976 року на ім`я ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності. Пізніше в даному будинку ними було побудовано підвал та надбудова мансардний поверх, та сарай. Рішенням виконкому Ленінської районної ради м. Чернівці № 132/6 від 13 травня 1987 року надано дозвіл на будівництво цих добудов.

Після смерті чоловіка позивача спадщина відкрилася на Ѕ частку в цьому майні, що належала ОСОБА_3 (а.с.15-17)

Постановою № 71/02-31 від 09 грудня 2020 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу відмовив мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документу, який би був підставою виникнення права власності на даний будинок, так як відсутня декларація про прийняття в експлуатацію перебудованого житлового будинку та про реєстрацію права власності на перебудований будинок. (а.с.20-21).

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів того, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»; ст.ст.319, 321, 355, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст.4, 7, 8, 10, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ), право на Ѕ частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який складається з:

житлового будинку літ. «А» 1974 року побудови, загальною площею 157,5 кв.м, житловою площею 82,6 кв.м,

літньої кухні літ. «Б»,

сараю літ. «В»,

вбиральні літ. «Г»,

гаража літ. «Д»,

сараю літ «Е»,

сараю літ. «Ж»,

сараю літ. «З»,

навісу літ. «К»,

огорожі № 2-3,

колодязя № 4,

вигрібної ями №5.

Право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 припинити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ : Танасійчук Н.М.