ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 року м. Чернівці Справа № 2-4069/10

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: виконавчий комітет Шевченківської районної ради м. Чернівці в особі правонаступника виконавчого комітету Чернівецької міської ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу: акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року, ухваленого під головуванням судді Волошина С.О., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконкому Шевченківської районної ради м. Чернівці про визнання права на самочинно переплановане та надбудоване нерухоме майно (а.с.3-6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ «Альфа-Банк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2021 року АТ «Альфа-Банк» поновлено строк на апеляційне оскарження, а ухвалою від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та в подальшому ухвалою 24 травня 2021 року призначено до розгляду.

Однак, під час перегляду рішення суду в судовому засіданні стали відомі обставини, які впливають на вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, які не були відомі на час відкриття апеляційного провадження, внаслідок чого апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 червня 2021 року було залишено без руху з наданням строку для подачі суду апеляційної інстанції заяви із зазначенням поважних Провадження №22-ц/822/525/21

причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року.

На виконання зазначених вимог ухвали представником апелянта ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява від 29 червня 2021 року, в якій останній просить поновити АТ «Альфа-Банк» строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року у вказаній справі з наступних причин, які вважає поважними:

1)ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», не було

залучено до участі в якості співвідповідача;

2)відсутні будь-які докази того, що судом було надано іпотекодержателю

оскаржуване рішення суду;

3)іпотекодержатель не знав про наявність оскаржуваного рішення суду та не

був знайомий з його офіційним змістом аж до 29 березня 2021 року;

4)жодних доказів того, що експерту оскаржуване рішення суду було надано

саме АТ «Укрсоцбанк» немає, таке рішення міг надати йому сам позивач по справі при виїзді експерта на місце знаходження майна, тощо;

5)отримання висновку про вартість майна, в додатках якого містилося

оскаржуване рішення суду, не свідчить про ознайомлення іпотекодержателя із змістом такого, оскільки метою проведення оцінки є визначення вартості майна і саме ця інформація досліджувалась заявником, а не методика проведення оцінки та додатки до неї.

Надаючи оцінку поважності наведеним причинам пропуску строку на апеляційне провадження з боку АТ «Альфа-Банк» колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2019 року у зв`язку з припиненням юридичної особи АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником став АТ «Альфа-Банк» (а.с.90).

В силу ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, право щодо апеляційного оскарження рішення перейшло до АТ «Альфа-Банк» на таких самих умовах і в строк, що діяли для особи, яку він замінив.

В силу ч.12 ст.272 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, може отримати в суді, який розглядав справу як суд першої інстанції, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого судом будь-якої інстанції.

Однак, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду та виготовлення звіту про вартість майна №ВА 180118-013 від 30.01.2018 року, в якому використовувалося оскаржуване рішення, діяла Постанова КМУ №740 від 25.05.2006 року, якою було затверджено «Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», абз.4 п.3 якого визначав поняття загального доступу до судових рішень з урахуванням вимог нерозголошення відомостей, що містяться в текстах судових рішень, відкритих для загального доступу, і дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

Аналіз зазначеного порядку поза будь-яким сумнівом враховуючи наявність в копії судового рішення ідентифікації усіх осіб спростовують доводи заяви про те, що апелянт та/або особа, яку він замінив, отримав зазначене рішення у спосіб, не передбачений законом. Крім того, визначальним є встановлення обставини наявності самого судового рішення в 2017 році, що надавало змогу його оскарження, а не дослідження факту одержання його копії в порядку ч.9 ст.6 ЦПК України (в редакції 2004 року), що спростовує поважність причин, зазначених в пунктах 2-5 заяви АТ «Альфа-Банк».

Крім того, повноваження національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Розглядаючи підстави поновлення строків, ЄСПЛ вказав, що однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 р. у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003 р.). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Тобто, суд вказує, що дослідженню підлягають підстави поновлення строків. Враховуючи принцип змагальності, інша сторона не позбавлена права заявляти свої доводи щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків. При цьому, доводи можуть бути заявлені як на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження (зокрема, шляхом подачі письмових пояснень), так і під час наступного оскарження неправосудного рішення.

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Рябих проти Росії»), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України», п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Так, у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: «Салов проти України, п.93, «Проценко проти України», п.26, «Кравченко проти Росії», п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії», п.38).

За наведеного, з урахуванням наявності у апелянта та/або особи, яку він замінив, ідентифікованого тексту повного судового рішення в 2017 році, що за умови добросовісного використання процесуальних прав надавало змогу його оскаржити у значно менший період, ніж у 2021 році, тому поновлення такого строку не буде виправданим та призведе до порушення правової визначеності остаточності судового рішення, гарантованого сторонам у цій справі, отже зазначені причини слід визнати неповажними.

У зв`язку із відсутністю поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року з пропуском строку в понад 10 років, колегія суддів, керуючись ч.13 ст.187 ЦПК України, приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного та згідно ч.9 ст.10, ч.13 ст.187 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати причини, зазначені в заяві акціонерного товариства «Альфа-Банк» для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року, не поважними.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/