Справа № 357/8468/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , спадкоємцем першої черги була мати позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 . На момент смерті баби ОСОБА_2 , позивач і її мати проживали разом з спадкодавцем, тому фактично прийняли спадщину, але оформити свої спадкові права не мають можливості, оскільки домоволодіння не належно зареєстроване та мати позивача не оформляла свої спадкові права. Позивач просила суд встановити факт прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , та визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 01.09.2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

03.02.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, та позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після спадкодавця ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 113 м. кв., господарські будівлі: сарай (літера Б), погребом (літера б/пг), баню (літера б1), літній душ- убиральня (літера В), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_4 , в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач Фесюрівська сільська рада Білоцерківського району подали суду заяву в якій просять слухати справу без участі їхнього представника, позов визнали (а.с.67).

Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.06.2002 року/ серія НОМЕР_1 / (а.с.7).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.06.2002 року серія НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , що слідує з довідки Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району, копії витягу з погосподарської книги копії, технічного паспорта МБТІ.

Згідно довідки КП Київської обласної ради "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 22.01.2021 року, державна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 74).

Відповідно до довідки Фесюрівської сільської ради від 06.10.2020 року за №144 ОСОБА_1 1972р.н. не зареєстрована, але постійно проживає з дня смерті своєї баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.55).

Відповідно до Витягу з по господарської книги за 2001-2005 року Фесюрівської сільської ради, наданої Маловільшанською сільською радою від 05.01.2021 року за №1 - головою господарства за адресою : АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_3 . Згідно списку членів домогосподарства: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.73).

Згідно із заповітом померла ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в рівних частинах (а.с.89).

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2020 року Приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно , що належить ОСОБА_2 , та у проведені будь-яких дій, пов`язаних з видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом.(а.с.13).

Згідно інформації із спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 не заводились (а.с.15).

Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що після смерті баби і матері позивач, фактично, в шестимісячний строк прийняла спадщину, оскільки продовжувала проживати в спадковому будинку, сплачувала страхові платежі та обробляла земельну ділянку біля будинку, утримувала будинок, робила поточні ремонти, сплачувала за електроенергію, газ, укладала договори на електропостачання, але відповідні документи щодо прийняття спадщини в нотаріальній конторі не оформила. Інших спадкоємців на вказане домоволодіння не має.

Відповідно до ст.549 ЦК України /ред. 1963 року/визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд вважає, що позивач по справі, дійсно, фактично прийняла спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини /25.06.2002р./, оскільки користувалася домоволодінням та є такою, що вступила в управління й володіння спадковим майном.

В даному випадку, при вирішенні спору судом застосовуються норми ЦК України /в редакції 1963 року/, оскільки спадщина фактично була прийнята спадкоємцем до набрання чинності новим ЦК України, тобто, до 01.01.2004 року.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року з № 4 /зі змінами/ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

Пунктом 23 вказаної Постанови роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про внесення права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селещах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку житловий будинок, 1961 року побудови, за АДРЕСА_1 перебувало у власності голови домогосподарства ОСОБА_2 . Також, зібраними матеріалами підтверджено фактичне прийняття позивачем спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті її баби ОСОБА_2 . Доказів, які б спростували такі висновки суду, не надано.

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після померлої ОСОБА_5 10.01.2001 року.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст.524, 525, 526, 529,549 ЦК України /в редакції 1963 року/, 182,328,1216 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77,81, 133, 141, 259, 268 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити .

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНКОПП НОМЕР_4 ) після спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування, на житловий будинок загальною площею 113м.кв., з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення складено 10.03.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола