24 червня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Калмикової Ю.О.,
за участі секретаря - Кравченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі,
Зміст позовних вимог
Лисичанська міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі.
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
05.05.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/1758/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі (а.с.46).
09.04.2021 року позивач надав письмове клопотання, в якому просив залучити процесуального правонаступника позивача (а.с.55).
24.06.2021 року ухвала суду про залучення процесуального правонаступника позивача.
24.06.2021 року позивача надав письмове клопотання, в якому просив справу розглядати без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована тим, що відповідач безоплатно використовує 1/3 частину земельної ділянки і не сплачує за оренду земельної ділянки комунальної власності.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмове клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи вбачається, що згідно з випискою з рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Лисичанської міської ради № 17/253 від 28.07.2011р. фізичним особам-підприємцям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати їм в оренду строком на три роки земельну ділянку площею 0,0992га для реконструкції нежилої будівлі під торгівельний комплекс з будівництвом двох окремих входів за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору оренди землі від 20.08.2011, укладеного між Лисичанською міською радою (орендодавець) та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі довіреної особи ОСОБА_5 (орендарі), орендодавець на підставі рішення № 17/253 від 28.07.2011, надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку для реконструкції нежилої будівлі під торгівельний комплекс з будівництвом двох окремих входів за адресою АДРЕСА_1 . Договір укладено на 3 роки з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, про що повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. За користування земельною ділянкою вноситься орендна плата в грошовій формі, щомісячно, не пізніше 30 числа наступного за звітним місяцем. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором з орендаря стягується пеня у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє на день виникнення боргу, за кожний календарний день прострочення в його сплаті.
Згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди земельної ділянки, Лисичанська міська рада в особі міського голови Дунаєва Сергія Володимировича, на підставі рішення Лисичанської міської ради № 17/253 від 28.07.2011 передав ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в особі довіреної особи ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , а останні прийняли в користування земельну ділянку площею 0,0992га.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна, право власності на торгівельний комплекс за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за № 24665397 від 08.10.2012 належить на праві приватної спільної часткової власності, по 1/3 частині ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .
Згідно з рішенням вісімдесят третьої сесії шостого скликання Лисичанської міської ради № 83/13-43 від 03.07.2015 «Про затвердження нормативної грошової оцінки землі міста Лисичанська», базова (середня) вартість одного квадратного метра землі міста Лисичанська станом на 01.01.2015 становить 173,5грн/кв.м, яка складається із базової вартості одного кв.м 138,91грн/кв.м станом на 01.01.2014 та коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель на 2014 рік 1,249 (відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 № 6-28-0.22-215/2-15).
Згідно з рішенням сімдесят сьомої сесії шостого скликання Лисичанської міської ради № 77/1236 від 25.12.2014 «Про внесення змін в «Порядок розрахунку орендної плати за землю на території міста Лисичанська», затверджено новий Порядок розрахунку орендної плати за землю на території міста Лисичанська, який вступає в дію з 01.01.2015.
Згідно з рішенням тридцять третьої сесії сьомого скликання Лисичанської міської ради № 33/415 від 10.07.2017 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міста Лисичанська», затвердженні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міста Лисичанська у відсотках нормативної грошової оцінки землі по різним видам цільового використання земельних ділянок згідно з додатком, які вступають в силу 01.01.2018.
Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2017 р. №88-/0/194-19 від 10.06.2019 р. Нормативна грошова оцінка м2, грн.: 384218392, нормативна грошова оцінка грн.:723031,39 грн.
Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з 17.07.2018 №89/0194-19 від 10.06.2019 р. Нормативна грошова оцінка м2, грн.: 576327588, нормативна грошова оцінка грн..: 1084547,09 грн.
Згідно з витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік від 10.06.2019 Нормативна грошова оцінка м2, грн.: 576327588, нормативна грошова оцінка грн.: 1084547,09 грн.
Мотивувальна частина
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.
Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.
Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.
Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише 1/3 торговельного комплексу, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.
Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
Відповідно до ч. 2 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності.
На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , правомірно володіючи майном 1/3 частини торговельного комплексу, користується спірною земельною ділянкою.
Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата.
Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинила.
Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку.
Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберігала у себе майно - кошти за оренду землі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16.
Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.
Із розрахунку не отриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем.
Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.
Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів).
Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
За таких обставин, суд вважає за можливе позов Лисичанської міської ради Луганської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі задовольнити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 46 від 02.03.2020 року про сплату судового збору в сумі 2102,00 грн.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2102,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, суд
Позов Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів несплачених за оренду землі, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Луганському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Суддя Ю. О. Калмикова