Справа № 219/3630/21
Провадження № 2/219/1883/2021
06 липня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Азямової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 зазначили, що вони є власниками вказаної квартири на підставі свідоцтва на право власності на житло від 09.10.2006 року. Разом з позивачами в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач їх онука ОСОБА_4 , але з 2014 року остання не проживає за вказаною адресою, участі в утриманні житла не приймає та оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачам перешкоди вільного користування та розпорядження належним їм майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивачі змушені звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від них надійшла заява, згідно якої вони просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 09 жовтня 2006 року, № 235, право власності зареєстровано позивачами в Єнакієвському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.10.2006 року, що підтверджується витягом № 12284183 від 25.10.2006 року.
На запит суду щодо реєстрації відповідача начальником відділу реєстрації місця проживання Світлодарської міської ради повідомлено, що місце проживання фізичної особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту про встановлення факту фактичного проживання від 05 квітня 2021 року, складеного депутатом Світлодарської міської ради Воробйовим В.В. в присутності сусідів-свідків ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_4 , яка не проживає за вказаною адресою з жовтня 2014 року.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.
Як вбачається з листа начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 19.05.2021 року № 8035/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу чинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не зверталася.
Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 04.06.2021 року № 3502, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 14.04.2020 року по 14.04.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, нею не користується, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Лапченко