Провадження № 2/161/241/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В:

22.07.2021 позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 приватною власністю: частинами приватного будинку, а саме ванною кімнатою і санвузлом шляхом відкриття каналізаційних труб у вигрібній ямі та надання вільного доступу до неї.

Позовну вимогу мотивувала тим, що вона ОСОБА_1 є власницею 5/6 будинку АДРЕСА_1 та 5/6 частини земельної ділянки, розташованою за вищевказаною адресою.

Вказано, що з часу набуття права власності не може повноцінно користуватися горищем та вигрібною ямою, оскільки з боку відповідача вчиняються постійні перепони, а саме останнім перекрито всі виток труб вигрібної ями, які проходять до будинку позивачки, що унеможливлює користування каналізацією, водовідведенням та зливом. У зв`язку із цим, усі витоки виходять зовні в приміщення ванної кімнати та кухні.

Зазначає, що перешкоди в користуванні сантехнічними узлами ускладнюють життя позивачки та не дають можливості дотримуватися гігієни. Інших можливостей для відведення стоків ніж як до вигрібної ями немає і не передбачено.

Позивач зокрема повідомила, що намагання поговорити з відповідачем та переконати його надати вільний доступ до вигрібної ями спричиняє конфлікти між сторонами, перешкода станом на день звернення до суду з позовом відповідачем не усунута. Письмова вимога про усунення перешкод у користуванні майном залишена відповідачем без відповідного реагування.

Таким чином, позивач вказала, що вона не може крористуватись ванною кімнатою та санвузлом, у зв`язку із перекриттям відповідачем каналізаційного відведення.

27.08.2020 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

28.09.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі з огляду на наступне.

На переконання відповідача ОСОБА_2 , останній ніяким чином не чинить перешкод позивачеві у користування нею своєю ванною кімнатою і санвузлом, які знаходяться в її частині будинку. Додатково вказує, що від 2012 року він не є співвласником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки приватизував свою частину такої земельної ділянки та став власником 0,0258 га землельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Наголосив на тому, що оскільки під`єднання до центральної каналізації ні в нього, ні у позивача немає, то він особисто викопав вигрібну яму, яка є його власністю і знаходиться у його особистому користуванні. В той же час, зауважив, що позивач не позбавлена можливості викопати на своїй території також свою вигрібну яму і користуватись, як своєю власністю. Повідомив , що знаходиться із позивачем, яка є його сестрою, у неприязних відносинах, а тому вважає вимоги позову надуманими.

16.12.2021, за згоди позивача та представника відповідача, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, зобов`язати відповідача усунути їй перешкоди у користуванні ванною кімнатою та санвузлом, розблокувавши каналізаційну трубу, що веде до вигрібної ями.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечили позовні вимоги у повному обсязі, наголосили на тому, що відповідач не чинить жодних перешкод позивачу у користуванні останньою санвузлом та ванною кімнатою, що знаходяться у її будинку. Натомість каналізаційна труба та вигрібна яма належать відповідачу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, судовий захист цивільного права та інтересу.

Крім того, ст. 91 ЗК України передбачає обов`язки власника земельної ділянки, у тому числі додержання вимог законодавства про охорону довкілля. Аналогічна вимога регламентована ст. 96 ЗЗК України для землекористувачів.

Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» регламентовано пріоритетність вимог екологічної безпеки.

Так, згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

Сторони відповідно до положень закону як власники нерухомого майна мають право володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном.

Однак, відповідно до положень ч.2 та ч.5 ст.319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства та власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян та інтересам суспільства.

Крім того, відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій. які можуть порушити його право.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №103508383 від 13.11.2017 та №109129846 від 26.12.2017 судом встановлено, що ОСОБА_1 володіє на праві спільної часткової власності 5/6 частки житлового будинку (літер А-1) та земельної ділянки за к.н. :22:056:0028 площею 0,0142 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9, 45).

Згідно копії технічного паспорту на вказаний житловий будинок, 1/6 частки такого будинку володіє ОСОБА_2 (а.с.11-14).

Вказаний будинок містить, зокрема, приміщення №7 «ванна» площею 4,6 кв.м., що стверджується копією журналу внутрішніх обмірів приміщень житлового будинку літер А-1 (а.с.13).

Окрім того, відповідно до схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального ) житлового будинку АДРЕСА_1 , земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 межує із земельною ділянкою, к.н. :22:056:0027 площею 0,258 га, та житловим будинком з присвоєною адресою: АДРЕСА_1 (зворот а.с.11).

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №58640954 від 06.05.2016, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_2 (а.с.59-60).

З копії угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.02.1998, сторони після прийняття спадкового майна, а саме: в рівних частинах 4/6 будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , домовились про те, що ОСОБА_1 відійшли 4/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 відійшов цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . З вказаним розподілом спадкового майна без грошової компенсації сторони погодились, про що засвідчили свою згоду (а.с.43).

Відповідно до копії Акту прийму в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний будинок здай в експлуатацію у 1960 роках (а.с.24), при цьому систему каналізаційного водовідведення збудовано батьком сторін при побудові вказаного будинку і з того часу вона не змінювалась (а.с.27-21), що сторонами не заперечується. В той же час відповідач наголосив у судовому засіданні на тому, що допомагав батькові при будівництві вказаної системи.

Також згідно копії кадастрового плану земельної ділянки, що АДРЕСА_1 , каналізаційний колодязь (вигрібна яма) знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_1 (земельна ділянка з к.н. :22:056:0027), що розташований на вказаній вулиці, в межах охоронної зони навколо інженерних комунікацій (код 01.08) водопроводу, каналізації та газопроводу, площею 0,0158 га, щодо якої встановлено обмеження щодо використання (а.с.22-23).

Відповідно до пункту 3.10. державних будівельних норм ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», затверджених, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08 квітня 2013 року №134, вигріб це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів.

Згідно з пунктом 10.8.4. ДБН В.2.5-75:2013 в районах населених пунктів, в яких відсутні мережі централізованої або децентралізованої господарсько-побутової каналізації, не можна проектувати введення водопроводу у будинок, внутрішньобудинкову та зовнішню каналізацію з подальшим відведенням стічних вод у вигрібні ями. Для окремих одноповерхових і двоповерхових будинків, у яких немає введення водопроводу у будинок, допускається проектувати згідно з ДБН В.2.5-64 люфт-клозети, біотуалети та дворові вбиральні з водонепроникними вигребами.

Відповідно до пункту 3.25а* державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44 (із змінами і доповненнями), відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

Додатком № 6 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051, визначено перелік обмежень щодо використання земельних ділянок, зокрема за кодами 01 - охоронна зона, 01.08 - охоронна зона навколо інженерних комунікацій.

Згідно частини четвертої статті 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Водночас, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. ст. 91, 96 ЗК України на власників земельних ділянок та землекористувачів покладено обов`язок дотримуватися обмежень, пов`язаних з встановленням охоронних зон.

Відповідно до ст.112 ЗК України, охоронні зони створюються: навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів; уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Наказом Державного комітету України з земельних ресурсів № 643 від 29 грудня 2008 року затверджено Класифікатор обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок.

Даним нормативним актом встановлено, що код типу обмежень 01.01. має назву "Охоронні зони", а основним законодавчим, нормативно-правовим актом, який встановлює обмеження (обтяження) у використанні земель цього типу є Земельний кодекс України.

Таким чином, законом встановлюються спеціальні обмеження права користування, пов`язані із встановленням територій із режимом обмеженого використання. Тобто, правовий режим охоронних зон відрізняється залежно від об`єкта, навколо якого встановлена зона, проте завжди передбачає обмеження щодо можливих видів використання земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

За приписами пунктів «а», «в» частини першої статті 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані: дотримуватися вимогцього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; рідкі відходи це побутові відходи, що утворюються у будинку за відсутності централізованого водопостачання та каналізації і зберігаються у вигрібних ямах.

Поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил (ч. 1 ст. 35-1 Закону України «Про відходи»).

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про відходи», с пори, що виникають у сфері поводження з відходами, вирішуються судом у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 293 Ц К України, фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Зважаючи на те, що система каналізаційного водовідведення та сам каналізаційний колодязь були побудовані задовго до набуття обома сторонами спадкового майна у власність, є єдиною системою каналізаційного відведення та єдиним каналізаційним колодязем (вигрібною ямою), яка створена для обслуговування обох житлових будинків (як позивача так і відповідача), така каналізаційна система хоч і знаходиться на фактичній земельній ділянці відповідача, однак має спеціальних охоронний статус та знаходиться в охоронній зоні, що створена навколо інженерних комунікацій. Така каналізаційна система є системою спільного користування, оскільки за своїми технічними властивостями нерозривно пов`язана з житлом позивача, та інженерно призначена для каналізаційного водовідведення стоків та води з житла останньої, в тому числі з ванної кімнати, що розташована у будинку АДРЕСА_1 .

З постанови про закриття кримінального провадження від 13.05.2020 судом встановлено, що під час допиту в якості свідка ОСОБА_2 останній підтвердив, що через наявність постійних конфліктів з сестрою, 14.12.2019 перекрив її каналізаційну трубу, внаслідок чого вона не мала можливості користуватись каналізацією (а.с.27-29).

Вказану обставину не заперечував і сам ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_2 визнано факт перекриття каналізаційної труби, що веде від будинку ОСОБА_1 до вигрібної ями (каналізаційного колодязя), який перебуває у спільному користуванні, суд приходить до висновку про доцільність зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем системою каналізаційного водовідведення та каналізаційним колодязем (вигрібною ямою) шляхом відкриття каналізаційної труби та надання доступу до вищевказаної системи та колодязя (вигрібної ями).

Одночасно з цим, судом також встановлено, що відповідач не звертався до позивача з письмовим проханням роз`єднати каналізаційну мережу, що об`єднує належні їм житлові будинки.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині зобов`язання усунення перешкод у користуванні ванною кімнатою та санвузлом, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , суд виходить з того, що позивачем не доведено фактичного здійснення перешкоджання відповідачем у користуванні таким приміщенням, що знаходиться у її житловому будинку. Натомість зобов`язання відповідача в усуненні перешкод у користуванні каналізаційною системою та каналізаційним колодязем (вигрібною ямою), що знаходиться у фактичному спільному користуванні обох сторін є належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача.

Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, що слід стягнути з відповідача в користь позивача 840,80 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).

Таким чином, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 системою каналізаційного водовідведення та каналізаційним колодязем (вигрібною ямою), які знаходяться на земельній ділянці к.н. :22:056:0027 площею 0.0258 га., що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відкрити каналізаційну трубу, надати вільний доступ до системи каналізаційного водовідведення та каналізаційного колодязя (вигрібної ями).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.06.2021.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк