Головуючий у І інстанції Гаврилова О.В.
Провадження № 22-ц/824/9509/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Оніщука М.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лещінер Юлія Володимирівна, Головне територіальне управління юстиції України в м. Києві в особі Сьомої Київської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Семашка Д.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в особі Сьомої київської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним, в якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 10 грудня 1993 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори, згідно якого заповідач все належне їй на день смерті майно заповіла на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду, позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Семашка Д.М. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просивухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що судом не було досліджено причини неприбуття представника позивача адвоката Семашка Д.М. в судове засідання 19 квітня 2021 року. При цьому, 16 квітня 2021 року представником позивача було відправлено на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, що призначена на 19 квітня 2021 року на 10 год. 30 хв. з тих причин, що з 05 по 30 квітня 2021 року в м. Києві запроваджена «червона зона» та посилено карантинні обмеження з метою недопущення розповсюдження коронавірусу та призупинені роботи громадського транспорту. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що м. Київ станом на 19 квітня 2021 року перебувало у «червоній зоні», що зупинений громадський транспорт і добратися до суду неможливо, а також з метою недопущення розповсюдження коронавірусу для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема, учасників справи та працівників суду, представником позивача було подано відповідне клопотання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Семашко Д.М. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Ясинецький О.А., в апеляційному суді проти задоволення скарги заперечив та просив ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судомвстановлено, що позивач та його представник повторно не з`явились в судове засідання,призначене на 04 березня 2021 року та 19 квітня 2021 року, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (том 2, а.с.200, 221-223), доказів, які мали підтвердити поважні причини неявки позивача (представника позивача) в судові засідання суду надано не було, позивач (представник позивача) не скористався процесуальним правом подати заяву про розгляд справи у його відсутність, свого представника до суду не направив, в той же час проведення судового розгляду справи без участі позивача (представника позивача) суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки позивач до закінчення судового засідання має право відмовитися від позову, досягнути примирення, розпоряджаючись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а суд при здійсненні правосуддя має сприяти як всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, так і здійсненню сторонами їх прав.

Як зазначено вище, відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п.3 частини першої ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини неявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду усправі Жоффрделя Прадельпроти Франції від16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В). З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі»

від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доведеність факту повторної неявки ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 04 березня та 19 квітня 2021 року, про які позивач був повідомлений належним чином, беручи до уваги неповідомлення ні ним, ні його представником, причин неявки до суду, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки обставини справи та процесуальна поведінка позивача свідчать про втрату ним заінтересованості у вирішенні даного спору, розгляд якого за відсутності позивача, з урахуванням предмету спору та суб`єктивного складу сторін,суперечитиме нормам цивільного процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що представником позивача - адвокатом Семашко Д.М., 16 квітня 2021 року відправлено на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 19 квітня 2021 року на 10 год. 30 хв., колегією суддів відхиляються за їх необґрунтованістю, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів отримання такого клопотання судом.

Інші доводи апеляційної скаргипредставника позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції таневірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: