Справа №443/1141/18
Провадження №2/443/212/21
РІШЕННЯ

іменем України

26 лютого 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_4 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 (відповідачі), в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що будинок в АДРЕСА_1 є власністю членів колгоспного двору. Станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були батько ОСОБА_6 - голова двору, мати ОСОБА_7 , брат ОСОБА_5 , зять ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_1 , внук ОСОБА_3 , внучка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її брат ОСОБА_5 . Вона проживала разом з померлими до їх смерті у житловому будинку, де і зараз проживає , тому прийняла спадщину вступивши в управління спадковим майном. Вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак у цьому їй було відмовлено через те, що житловий будинок, який є спадковим майном, є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий ОСОБА_5 не є його останнім членом.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та просять його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають повністю. На частку у майні колгоспного двору не претендують та відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивачка подала заяву про розгляд підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_3 подав заяви про розгляд підготовчого засідання за його відсутності, призначення справи до судового розгляду, про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог (а.с.42, 46).

Відповідачка ОСОБА_3 подала заяви про розгляд підготовчого засідання за її відсутності, призначення справи до судового розгляду, про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.44, 47).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.35-36).

Ухвалою підготовчого засідання від 22.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.49).

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.08.1957 (а.с.19).

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб 22.07.1978. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.20).

Згідно з свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 від 23.02.2000, НОМЕР_5 від 27.06.1999, НОМЕР_6 від 16.08.2006, НОМЕР_7 від 26.01.2015, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Жидачів Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дем`янка-Лісна Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дем`янка-Лісна Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Дем`янка-Лісна Жидачівського району Львівської області (а.с.4, 5, 6, 7).

Витягом з погосподарської книги від 01.06.2018 встановлено, що станом на 30.06.1990 по АДРЕСА_1 рахувався житловий будинок за колгоспним двором за: ОСОБА_6 - голова колгоспного двору, ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_8 - зять, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_3 - внук, ОСОБА_3 - внучка (а.с.9).

Згідно з довідками, виданими 01.06.2018 виконкомом Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , проживали і були зареєстровані по АДРЕСА_1 до дня смерті. Разом з ними до дня смерті проживали син ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_1 . Заповіт від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у виконкомі Зарічанської сільської ради не посвідчувалися. ОСОБА_9 проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 до дня смерті. Разом з ним до дня смерті проживала сестра ОСОБА_1 , яка і надалі продовжує проживати у спадковому будинку. Заповіт від ОСОБА_9 у виконкомі Зарічанської сільської ради не посвідчувався. ОСОБА_8 проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 до дня смерті. Разом з ним до дня смерті проживали і були зареєстровані дружина ОСОБА_1 , яка і надалі продовжує проживати у спадковому будинку, син ОСОБА_3 , який був зареєстрований і проживав у спадковому будинку до 14.06.2002 та дочка ОСОБА_3 , яка проживала і була зареєстрована у спадковому будинку до 03.09.2009. Заповіт від ОСОБА_8 у виконкомі Зарічанської сільської ради не посвідчувався (а.с.10, 11, 12, 13).

Відповідно до технічного паспорта від 08.06.2018 у АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м., разом з приналежними до нього будівлями та спорудами: сараєм «Б», гаражем «В», огорожею 1, воротами 2, колодязем «к» (а.с.14-16).

Постановою нотаріуса від 05.06.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що находиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.8).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за законом після смерті батьків, чоловіка та рідного брата, а також права власності як члена колгоспного двору та останнього члена колгоспного двору, і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України).

Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частинами 1 та 3 статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з приписами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» 697-12 щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_6 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6 - голова колгоспного двору, ОСОБА_7 - дружина голова колгоспного двору, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_8 - зять, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_3 - внук, ОСОБА_3 - внучка. Станом на 15 квітня 1991 року ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/7 частці цього двору.

ОСОБА_6 за життя особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями за законом належних їй прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок його смерті (зокрема права власності на 1/7 частку у колгоспному дворі), була його дружина ОСОБА_7 та діти ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , оскільки в силу приписів норм статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР, які діяли на той час, є спадкоємцями першої черги за законом та фактично вступила у володіння спадковим майном, так як проживали у спірному житловому будинку разом з спадкодавцем і після його смерті продовжили там проживати та користуватися ним.

ОСОБА_8 за життя особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями за законом належних йому прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок його смерті (зокрема права власності на 1/7 частку у колгоспному дворі), були дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , однак лише ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки в силу приписів норм статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР, які діяли на той час, фактично вступила у володіння спадковим майном, так як проживала у спірному житловому будинку разом з спадкодавцем і продовжила там проживати та користуватися ним, а діти відмовилися від прийняття спадщини на користь матері, про що свідчать подані ними заяви.

ОСОБА_7 за життя особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцями за законом належних їй прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок її смерті є її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , які постійно проживали разом з матір`ю на час відкриття спадщини і не заявляли про відмову від спадщини, відтак в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України фактично прийняли її.

ОСОБА_9 за життя особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкоємцем за законом належних йому прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок його смерті є його рідна сестра ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом з братом на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від спадщини, відтак в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України фактично прийняла її.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтвердили, що не претендують на частки у колгоспному дворі, про що ними подано належним чином завірені заяви. Відтак, ці частки переходять тому з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, а саме: до позивачки ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 має право на спадщину: як спадкоємець першої черги за законом після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як спадкоємець другої черги після смерті рідного брата ОСОБА_9 , а також має частку у колгоспному дворі як член колгоспного двору та претендує на частки у колгоспному дворі, на які не претендують відповідачі, як останній член колгоспного двору.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1262, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (сарай «Б», гараж «В», огорожа 1, ворота 2, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 09 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів