Справа № 450/2958/15-ц Провадження № 2/450/200/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Давидівської сільської ради ОТГ Львівського району Львівської області, третя особа: ОКП Львівської обласної ради БТІ та ЕО про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): ОСОБА_5 на підставі постанови виконавчого комітету Винничківської Районної Ради депутатів трудящих Львівської області №23 від 17.07.1947 року передано у власність як переселенцю із Республіки Польща будівлі у складі хати, стодоли та стайні розміром 90 кв.м., загальною вартістю 2 598 крб. Крім того у користуванні ОСОБА_5 перебувала присадибна ділянка (для обслуговування будинку) загальною площею 0,31 га, що підтверджується довідкою, №184 від 11.09.2985 року, виданою виконкомом Винничківської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області. Проте, як їй стало відомо, виконавчим комітетом Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення №71 від 28.08.2008 року, яким доручено Львівському ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» оформити право власності та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на Ѕ будинку загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. На основі вказаного Рішення виконавчим комітетом Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області видано ОСОБА_4 28.08.2008 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме Ѕ будинку, загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 14.9 кв.м. Державним реєстратором Поляниця М.Б. 17.10.2008 року прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказане вище нерухоме майно та видано 17.10.2008 року ОСОБА_4 витяг №20612925 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Правонаступник позивачки ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , вважає вказане рішення незаконним, свідоцтво недійсним, а державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 такою, що підлягає скасуванню.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задоволити, вважають, що записи в по господарських книгах є неналежними та недопустимими доказами. Зазначають, що при прийнятті рішень 28 серпня 2008 року за №70 та за №71 виконавчим комітетом Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було проігноровано правовстановлюючий документ Постанову виконавчого комітету Винничківської районної ради депутатів трудящих Львівської області №23 від 17 липня 1947 року. Про що позивачкою та іі представником подано до суду письмові пояснення.

Позиція відповідача Давидівської ОТГ Львівського району Львівської області: в судове засідання 26.05.2021 року не з`явився, однак в попередніх судових засіданнях представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначивши наступне. У Винничківській сільській раді Пустомитівського району Львівської області вівся по господарський облік будинковолодінь, як первинний облік на підставі якого здійснюються ряд повноважень органом місцевого самоврядування. Згідно по господарських книг с. Гончари Винничківської сільської рад за ОСОБА_5 рахувалася Ѕ частка будинку, а не житловий будинок вцілому. 14.10.2008 року вказане нерухоме майно ОСОБА_5 було відчужено ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Пустмоитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г.М. З 2008 року згідно по господарських книг Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_1 . Зазначають, що посилання позивача у позовній заяві на Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і слищах міського типу Української РСР Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року втратила свою чинність. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позиція відповідача ОСОБА_4 : в судовому засіданні представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити. Покликався на те, що родина як позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та і відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_4 переселилися із території Польщі на виконання угоди про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР. Обидвом родинам, згідно архівних довідок, надавався будинок. Надання будинку для двох сімей, підтверджується погосподарськими книгами, які були оглянуті у судовому засіданні. Звертає у вагу на правовий режим переданого будинку, зокрема на те, що на час передачі будинку сім`ям, інституту права особистої приватної власності на будинок не існувало. Отже на думку представника відповідача, будинок був переданий у користування, а не у власність.

З прийняттям Цивільного кодексу Української РСР, прийняттям Закону України «Про власність» відповідний інститут з`явився у цивільному законодавстві. Законом передбачалося, порядок та підстави набуття права особистої приватної власності на будинок. Адвокат Іванов О.О. зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , маючи намір зареєструвати своє право власності, звернулися 21 липня 2008 року, до Винничківської сільської ради із заявами про оформлення права власності на Ѕ спірного будинку за кожним. Звертає увагу, що якби ОСОБА_5 вважала себе власником будинку у цілому та не подавала би заяву про оформлення права власності на Ѕ будинку. У зв`язку з викладеним, просив у задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

25.11.2015 року ухвала про відкриття провадження у справі; 23.12.2015 року заперечення відповідача Винничківської сільської ради; 23.12.2015 клопотання по розгляд справи у відсутності представника сільської ради; 23.12.2015 року відкладна ухвала суду; 09.02.2016 року заява представника відповідача про відкладення розгляду справи; 27.03.2016 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 23.03.2016 року ухвала судового засідання; 22.07.2016 року заява представника відповідача про відкладення розгляду справи; 13.10.2016 року клопотання про долучення документів; 05.12.2017 року позовна заява в порядку ст. 31 ЦПК України; 16.01.2018 року клопотання позивача про витребування доказів; 08.05.2018 року заява позивача про відкладення розгляду справи; 31.08.2018 року клопотання позивача по витребування доказів; 18.09.2018 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 18.09.2018 року клопотання позивача про витребування доказів; 05.12.2018 року клопотання представника відповідача про долучення доказів; 27.03.2019 року заява представника відповідача про застосування позовної давності; 21.11.2017 року клопотання про закриття провадження у справі; 28.03.2018 року клопотання про закриття провадження у справі; 14.05.2018 року клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача; 14.05.2018 року клопотання представника позивача про зупинення розгляду справи; 14.05.2018 року ухвала про зупинення провадження у справі; 29.05.2018 року апеляційна скарга на ухвалу суду; 30.10.2018 року ухвала про поновлення провадження у справі; 10.02.2019 року клопотання про перенесення розгляду справи; 19.02.2019 року клопотання про зупинення провадження у справі; 29.03.2019 року клопотання про зупинення провадження у справі; 02.04.2019 року заява про відвід судді; 02.04.2019 року заява про збільшення позовних вимог; 02.04.2019 року ухвала про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог; 05.04.2019 року ухвала про відмову в задоволенні заяви про відвід судді; 16.05.2019 року клопотання про витребування доказів; 16.05.2019 року клопотання про долучення матеріалів; 21.10.2019 року клопотання про зупинення провадження у справі; 21.10.2019 року заява про відвід судді; 21.10.2019 року ухвала про відмову у задоволенні клопотання про відвід судді; 22.10.2019 року заява про виклик свідків; 13.12.2019 року заява про відвід судді; 13.12.2019 року ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід судді; 25.02.2020 року заява про відвід судді; 25.02.2020 року заява про об`єднання позовів в одне провадження; 03.04.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи; 26.05.2020 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи; 29.09.2020 року про зупинення провадження у справі; 29.09.2020 року заява про відвід судді; 29.09.2020 року ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід судді; 25.11.2020 року відкладна ухвала судового засідання; 24.11.2020 року заява позивача про виклик свідків; 21.01.2021 року клопотання про відкладення розгляду справи; 21.01.2021 року клопотання про призначення експертизи; 21.01.2021 року клопотання про відкладення розгляду справи; 22.01.2021 року відкладна ухвала судового засідання; 10.03.2021 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи; 12.04.2021 року клопотання про відкладення розгляду справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до ч.1-ч.3 ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Угодою між Урядом УРСР і Польським Комітетом Національного визволення про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР від 09.09.1944 (далі - Угода), про яку зазначає у позовній заяві позивач, врегульовані відносини щодо евакуації громадян української, білоруської, російської національностей, які проживають в Польщі та бажають переселитися з території Польщі на Україну.

Уряд Української Радянської Соціалістичної Республіки заявляв, що евакуйовані на територію Української Радянської Соціалістичної Республіки розміщуються згідно з їх бажанням або в колгоспному господарстві, або наділяються землею для ведення одноосібного господарства в розмірах не менших ніж ті, якими вони користувались до евакуації, але не більше 15 га на одно господарство. Селяни, які переселяються на територію Української Радянської Соціалістичної Республіки, якщо вони навіть і не мали землі на момент евакуації, в разі їх бажання будуть наділені землею на загальних підставах (частина четверта статті 1 Угоди).

Відтак, громадяни переселені згідно з Угодою з Польщі в Україну повинні були наділятися землею для ведення одноосібного господарства в розмірах не менших ніж ті, якими вони користувались до евакуації, якщо вони не розмішувалися в колгоспному господарстві. А вартість майна (рухомого та нерухомого) повинна була бути повернута евакуйованим після евакуації за страховою оцінкою згідно з законами, що існують в Українській Радянській Соціалістичній Республіці.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Постанови виконавчого комітету Винничківської Районної Ради депутатів трудящих Львівської області №23 від 12.07.1947 року ОСОБА_5 передано як переселенцю із Польщі, будівлі у складі хати, стодоли та стайні розміром 90 кв. метрів, загальною вартістю 2 598 крб. Зобов`язано Райфінвідділ видати ОСОБА_5 гроші з бюджету різницю між зданим та одержаним майном в сумі 5 402 крб.

Відповідно до архівного довідки № К-74-08 від 25.06.2008 року виданої державним архівом Львівської області, родина у складі: ОСОБА_5 - голова родини, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 члени родини у 1945 році переселені у Львівську область із села Радруж Любачівського повіту, Польща.

Згідно архівної довідки від 23.10.200 року №Ц-5204-00, в документах обласного архіву значиться, що родина у складі: ОСОБА_6 , 1909 р.н., ОСОБА_9 , 1908 р.н., ОСОБА_10 , 1933 р.н., ОСОБА_11 , 1941 р.н., ОСОБА_12 , 1939 р.н., ОСОБА_13 , 1884 р.н., ОСОБА_14 , 1890 р.н. у 1946 році була переселена у Львівську область з с. Кобильниця Любачівського повіту (Польща).

Відповідно до архівної довідки від 02.11.2017 року №Ш-8008 вбачається, що у документах переселенського відділу Львівського облвиконкому, у списку переселенців, які прибули з Польщі в село Гончари Винниківського району Львівської області за 1947 рік значиться, що за родиною ОСОБА_6 було закріплено будинок і всього землі 1, 97 га (в тому числі присадибної 0,05га). Даний факт також підтверджується копією архівних документів щодо родини ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах справи.

У відповідності до Цивільного кодексу УРСР, для набуття особою права власності на нерухоме майно, реєстрація такого майна в органах БТІ не була потрібна. Не існувало і спеціального закону, який би визначав порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР , затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Згідно рішення виконавчого комітету Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №71 від 28.08.2008 року, доручено Львівському ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» оформити право власності та видати свідоцтво про право власності громадянину ОСОБА_4 на Ѕ будинку, загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. Після виготовлення технічного паспорту та видачі інших документів органами Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки було видано правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року.

Судом встановлено, що у 2008 році до Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із заявами про оформлення права власності на належний їм по Ѕ частці житловий будинок АДРЕСА_1 . Належність їм вказаного житлового будинку підтверджувалось відповідними записами у по господарських книгах.

Після оформлення права власності на Ѕ частину житлового будинку ОСОБА_5 відчужила ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г.М. З 2008 року згідно погосподарських книг Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_1 .

Із наданих суду та оглянутих в судовому засіданні виписок згідно відомостей зафіксованих у погосподарських книгах с. Гончари, вбачається наступне: книга №2 на 1955, 1956,1957 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , адреса господарства с. Гончарі Винниківського району Львівської області, жилий будинок збудований 1918 р.; книга №8 на 1958, 1959, 1960 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , жилий будинок збудований 1918 р., Ѕ - запис внесено олівцем; книга №9 на 1961,1962,1963 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , жилий будинок Ѕ; книга №7 на 1964,1965,1966 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , жилий будинок Ѕ; книга №9 на 1967, 1968, 1969 рр. + на 1970 р. голова сім`ї ОСОБА_5 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга №9 на 1971, 1972, 1973 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга №6 на 1974, 1975, 1976 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга №6 на 1977, 1978, 1979 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга 5 на 1980, 1981,1982 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга №3 на 1983,1984, 1985 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , жилий будинок Ѕ; книга №8 на 2001-2005 рр., голова сім`ї ОСОБА_5 , село Гончари, житловий будинок Ѕ, ОСОБА_1 являється власником згідно Договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 14.10.2008 року.

Із оглянутої в судовому засіданні виписки згідно відомостей зафіксованих у погосподарських книгах с. Гончарі, вбачається: книга №2 на 1955, 1956,1957 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 (дідусь відповідача по справі), адреса господарства с. Гончарі Винниківського району Львівської області, жилий будинок збудований 1918 р.; книга №8 на 1958, 1959, 1960 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 , жилий будинок збудований 1918 р., Ѕ - запис внесено олівцем; книга №9 на 1961,1962,1963 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 , жилий будинок Ѕ; книга №7 на 1964,1965,1966 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 , жилий будинок Ѕ; книга №9 на 1967, 1968, 1969 рр. + на 1970 р. голова сім`ї ОСОБА_6 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга №9 на 1971, 1972, 1973 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга № 6 на 1974, 1975, 1976 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 , член сім`ї окрім інших, який був зареєстрований та проживав в будинку ОСОБА_4 , село Гончари, жилий будинок Ѕ; книга №6 на 1977, 1978, 1979 рр., голова сім`ї ОСОБА_6 член сім`ї окрім інших ОСОБА_4 , село Гончари, жилий будинок Ѕ.

Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, записами в погосподарських книгах с. Гончари підтверджується право приватної власності ОСОБА_6 на Ѕ житлового будинку, збудованого у 1918 році, що розташований за адресою: с. Гончари Винниківського району Львівської області.

Після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/2 будинковолодіння АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_4 (внука), який у 2008 році звернувся до Винничківської сільської ради із заявою про оформлення права власності.

Із дослідженої в судовому засіданні будинкової книги с. Гончари, родина ОСОБА_6 проживала в с. Гончари Пустомитівського району Львівської області про що свідчать записи про приписаних осіб. Також як вбачається із наданих суду квитанцій відповідач ОСОБА_4 сплачував земельний податок Винничківській сільській раді Пустомитівського району Львівської області.

Тому суд приходить до переконання, що згідно записів, в погосподарських книгах с. Гончари, Винничківської сільської ради за позивачкою ОСОБА_5 рахувалась Ѕ частка будинку, а не житловий будинок вцілому. Також суд бере до уваги те, що за час проживання на території Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, відсутні відомості про те, що позивачка намагалася зареєструвати своє право власності до 2008 року, та звертає увагу на те, що сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (сім`я діда ОСОБА_6 ) з моменту їх переселення з Польщі проживали у будинку АДРЕСА_1 та за цей весь період ОСОБА_5 не зверталась зі скаргами чи заявами про належність їй житлового будинку вцілому.

Крім того, відповідної до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1 згідно якої власниками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та технічного опису будинку вбачається, що дане будинковолодіння складається з двох відокремлених частин, які мають два окремі входи та є ізольованими один від одного, що підтверджує право користування ними двома родинами, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В своїй позовній заяві позивачка також посилається на те, що оскаржуване рішення є протиправним з тих підстав, що воно не відповідає вимогам п. 5.1, 5.2, 5.3 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарстві, №56 від 13.12.1955 року.

Проте, суд приходить до переконання, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки оскаржуване рішення було прийнято 28.08.2008 року, право власності ОСОБА_4 зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року, а правила на котрі посилається позивачка втратили свою чинність 09.06.1998 року на підставі Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб.

На момент прийняття оскаржуваного рішення, видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності на Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 було чинним Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року (у редакції від 30.05.2005 року).

Згідно положень п. 6.1 вказаного тимчасового положення право на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з подальшою видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно зокрема мають органи місцевого самоврядування. У даному випадку орган який мав право на оформлення права власності Винничківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.

У відповідності із вимогами п. 6.2 тимчасового положення підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів, відповідно до законодавства проводили Бюро технічної інвентаризації. Саме на виконання та у відповідності цій нормі було прийнято оскаржуване рішення №71 виконавчого комітету Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 28.08.2008 року, а після виготовлення технічного паспорту та видачі інших документів органами Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки було видано правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року.

Поняття правочинів, умови їх чинності, наслідки недодержання законодавства при їх укладенні регулюється главою 16 ЦК України.

Стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009).

Таким чином суд приходить до переконання, що на час оформлення права власності у 2008 році на належне сторонам по Ѕ частині будинковолодіння, позивачка погоджувалась із належністю їй Ѕ частини будинку, а не цілого житлового будинку та не зверталась до сільської ради із заявою про оформлення права власності весь будинок АДРЕСА_1 .

При цьому,суд враховує,що позивачка належним чином не обґрунтувала вказані позовні вимоги та не надали суду жодного доказу на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог.

З огляду на викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення виконавчого комітету Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 28.08.2008 року про оформлення права власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 17.10.2008 року ОСОБА_4 Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення виконкому №71 від 28.08.2008 року та скасування державної реєстрації права влансоіт ОСОБА_4 на Ѕ частину будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 6 статті 81 ЦК України, передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявлення клопотань витребування додаткових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проте позивачем всупереч зазначеним нормам закону не надано доказів на підтвердження свої покликань як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 81-83, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Давидівської сільської ради ОТГ Львівського району Львівської області, третя особа: ОКП Львівської обласної ради БТІ та ЕО про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Давидівська сільська рада ОТГ, с. Давидів, вул. Незалежності, 1а, Львівського району Львівської області.

Третя особа: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», м. Львів, вул. Липинського, 54.

Повний текс судового рішення складено 04.06.2021 року.

СуддяД. А. Кукса