Справа № 266/3966/17
Провадженя№ 2/266/77/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2021 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді - Курбанової Н.М.,
за участю секретаря - Макогон С.Б.,
представника відповідача Самохвалова С.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 19.11.2019р. вказане заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.11.2017 року скасовано, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
10 грудня 2019 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву.
02 січня 2020 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив.
28 січня 2020 року відповідачем було подано до суду заперечення на відповідь.
13 березня 2020 року представник позивача надав до суду письмові пояснення.
Представник позивача ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, пояснив, що дану картку йому «Приватбанк» примусово видав, якби він знав про такі відсотки він би її не взяв, та основну суму боргу він виплатив, а про проценти йому не було відомо. Його було знято з реєстрації у м. Маріуполі у 2013р., оскільки то був будинок дідуся, який попросив його знятися з реєстрації. Він ніде не зареєстрований, однак весь час мешкає у м. Маріуполі, у будинку померлої бабусі, і не може зареєструватися, оскільки він не вступив у свої спадкові права, у задоволенні позову просив відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_3 , який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги позовні вимоги не визнав, підтримав позицію викладену у письмовому відзиві, зауважив, що коли відповідач підписував заяву з банком про приєднання до банківських послуг у тій заяві не було зазначено ніяких відсотків за користування коштами. Те, що у Правилах надання банківських послуг були зазначені якісь відсотки, то не означає, що відповідача було з ними ознайомлено. Вказані відсотки заявлені незаконно, що підтверджується практикою Верховного суду України, тому їх стягнення є незаконними. Сума основного боргу є зовсім незначною -141,00грн., а нараховані надзвичайно великі відсотки. Поки діяло заочне рішення суду виконавча служба стягнула з відповідача більше 1000грн., тому відповідач вже сплатив основну суму боргу. Пеня та штраф не застосовується до особи, яка проживала на території АТО, зараз ООС, тому у задоволенні позову просив відмовити.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він сусід ОСОБА_1 , який мешкав у АДРЕСА_1 , і у 2017р., і постійно з дитинства мешкав за цією адресою, ходив в школу, мешкав сам.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає у АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 він знає з дитинства, який мешкав у АДРЕСА_1 , постійно, з дитинства, раніше мешкав з матір`ю, з бабусею, зараз мешкає сам.
Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, відповідача, допитавши свідків, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що 18.04.2012 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с. 7).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» термін дії карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , виданих за кредитним договором №б/н, укладеним 18.04.2012р. між позивачем та ОСОБА_1 до останнього дня 04/17 р. (а.с. 117).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» термін дії картки № НОМЕР_1 , виданої за кредитним договором №б/н, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , дата відкриття 17.04.2012р. до 11/15 р., термін дії картки № НОМЕР_2 , дата відкриття 29.07.2013р. до 04/17р., отримання картки підтверджується фотографією ОСОБА_1 з карткою (а.с. 157, 159).
Згідно з заявою на зміну персональних даних клієнтів «ПриватБанк», ОСОБА_1 , власним підписом 29.07.2013р. підтвердив свій соціальний статус тимчасово не працюючий, відсутність рахунків у інших банках (а.с. 158).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 старт карткового рахунку № НОМЕР_1 - 17.04.2012р., зниження кредитного ліміту до 150,00грн. 19.02.2013р., зниження кредитного ліміту до 0,00грн. 07.11.2019р. (а.с. 156).
Після укладання договору, відповідач користувався виданою карткою, здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Остання операції 18.07.2013р. термінал самообслуговування, депозит (а.с. 114-116, 154-155).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за кредитним договором від 18 квітня 2012 року в розмірі 141 гривень 09копійок АТ КБ "ПриватБанк" повернуті, стягнуті державним виконавцем Приморського ВДВС у місті Маріуполі СхМУМЮ (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого листа, наявна переплата, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту є не обґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника, яка додана до позовної заяви, від 18 квітня 2012року, процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Так позивач звернувся до суду із позовною заявою 10.10.2017 р.
В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м. Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Показами свідків в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання відповідача в зоні проведення АТО, у м. Маріуполі, Донецької області, дія зазначеного Закону поширюється на відповідача, та пеню і штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором, нараховувати заборонено.
30 квітня 2018 року Президентом України підписано наказ Верховного Головнокомандувача ЗСУ Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей. Згідно якого з 14-00 години 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил. Отже, 30 квітня 2018 року антитерористична операція завершилася.
Пунктом 2 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено, що дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.
Отже, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики в сукупності за період від 14 квітня 2014 року по 30 жовтня 2018 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до відповідача в частині стягнення неустойки, у виді пені та комісії у розмірі 4855,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відносно заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд вважає, що зазначене клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Судом, з наданих позивачем відомостей, було встановлено, що строк дії картки становить останній день квітня 2017 р. З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в жовтні 2017року, тобто у межах строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України.
Згідно рахунку № НОМЕР_3 ДП «Редакції газети «Урядовий кур`єр» від 17.11.2017 року позивачем понесено витрати пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 280,00 грн.
Витрати пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в сенсі п. 4 ч. 2 ст. 133 ЦПК України, відносяться до судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові суд покладає судові витрати на позивача, які складаються з судового збору в розмірі1600,00грн. та витрат пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 280,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 04 червня 2021 року.

Суддя: Курбанова Н. М.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (), вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ, 01001; р/р НОМЕР_4 , МФО 305299

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 АДРЕСА_3