Справа № 521/4841/20
Номер провадження 2/521/608/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання - Кушнірука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

26.03.2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, яка була зареєстрована канцелярією Малиновського районного суду м. Одеси 31.03.2020 року (вхідний №13787), у якій позивач просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 , яка заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті мати є позивач - ОСОБА_1 та син матері від першого шлюбу відповідач - ОСОБА_2 . 28.11.2019 року була заведена спадкова справа приватним нотаріусом Єлькіна М.О.

Позивач стверджує, що з моменту свого народження, він проживав зі своїми батьками, але після смерті у 2012 році, батька позивача - ОСОБА_4 , самопочуття ОСОБА_3 стало погіршуватися. На протязі останніх семи років до її смерті позивач та його матір проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що увесь цей час він доглядав за матір`ю, купував їй продукти харчування, ліки, сплачував за лікування та необхідні обстеження. Така ситуація склалась, оскільки вона не могла забезпечувати своє життя тому, що в 2017 році мати перенесла інфаркт, внаслідок цього потребувала сторонньої допомоги.

Згідно позовної заяви, починаючи з 04.08.2017 року по 11.07.2019 рік матір позивача неодноразово проходила курс лікування амбулаторно, також були необхідні консультації та обстеження в КУ Міський клінічної лікарні №11. Також з 12 по 17 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , знаходилась на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Південного регіону на підставі перенесеного операційного втручання з діагнозом інфікована рана нижньої третини лівої гомілки. Після операції мати була не в змозі самостійно пересуватися без сторонньої допомоги. У 2018 році у ОСОБА_3 , діагностували тяжке захворювання, сахарний діабет другого типу, через яке регулярно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, була інсулінозалежною.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї мати в період часу коли вона перебувала у важкому стані та яка потребувала матеріального забезпечення в зв`язку із тяжким захворюванням та її ускладненням, яке супроводжувалось регулярним перебуванням на амбулаторному лікуванні. Крім того, позивач стверджує, що ОСОБА_2 не приймав участі в догляді за хворою, морально не підтримував, не цікавився станом її здоров`я, не відвідував її та не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже відносився до стану здоров`я своєї мати, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом. Крім цього, згідно позовної заяви, відповідач - ОСОБА_2 навіть не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання ОСОБА_3 своєї мати.

Згідно позовної заяви, забезпечення життєвих потреб, регулярного обстеження, належного лікування та догляд хворій постійно здійснював позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї матері в період часу коли вона перебувала у важкому стані, не надавав їй допомоги по догляду в період повної непрацездатності та потреби від інших осіб у виконанні життєво - важливих функцій, ухилявся від цього, рідко відвідував та взагалі не цікавився її здоров`ям. Позивач стверджує, що відповідач працює моряком за кордоном та мав можливість матеріально утримувати та надавати допомогу по догляду непрацездатної мати.

Враховуючи все вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишено без руху і надано 10-денний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали, у відповідності до ч. 2 ст. 185 ЦПК України. Дану ухвалу суду від 01.04.2020 року представник позивача отримала електронну пошту 03.04.2020 року, про, що свідчить повідомлення про успішне направлення.

07.04.2020 року представник позивача - адвокат Богун Ганна Вікторівна подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 01.04.2021 року (вхідний № ЕП - 4685).

08.04.2020 року судом надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та 10.04.2020 року до Центру надання адміністративних послуг ОМР для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача.

14.04.2020 року від Центру надання адміністративних послуг ОМР надійшла відповідь, у якій зазначено, що відповідач - ОСОБА_2 з 14.08.2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (вхідний № ЕП-5186).

16.04.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання.

14.07.2020 року представник відповідача - адвокат Гречко Ігор Олегович подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (вхідний №2862), а також, заяву про виклик свідків та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано у ОСОБА_1 документи, а саме: оригінал книжки хворої ОСОБА_3 ; оригінали фіскальних чеків медичних препаратів та засобів, які були надані позивачем в копіях до позовної заяви; витребувано у приватного нотаріуса Єлькіної М.О. копію спадкової справи №65136185, дата заведення 28.11.2019 року, спадкодавець ОСОБА_3 ; витребувано відомості про розмір грошових коштів, які знаходяться на карткових банківських рахунках відкриті на ім`я ОСОБА_3 , а також витяги про рух грошових коштів з 2012 року по серпень 2019 рік з наступних банків, а саме: з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний», з ПАТ «Державний ощадний банк України», з АТ КБ «ПриватБанк», з АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

01.09.2020 року до суду надійшла відповідь від АТ «Державний ощадний банк України» на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 36196).

10.09.2020 року від представника позивача - ОСОБА_5 надійшла до суду заява про виклик свідків (вхідний №37871).

22.09.2020 року до суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Єлькіної М.О. на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 39851).

15.10.2020 від представника позивача - ОСОБА_5 надійшло клопотання у якому, вона просила залишити без розгляду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - ОСОБА_5 про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву.

28.10.2020 року від представника позивача - ОСОБА_5 надійшла до суду заява про виклик свідків (вхідний №ЕП-17866).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті.

04.12.2020 року до суду надійшла відповідь від ПАТ АТ «Південний» на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 5227).

28.12.2020 року до суду надійшла відповідь від ПАТ АТ «Південний» на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 56709).

У судовому засіданні по суті, яке відбулось 10.02.2021 року судом були допитані наступні свідки: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

У судовому засіданні по суті, яке відбулось 13.04.2021 року судом були допитані наступні свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

У судовому засіданні по суті, яке відбулось 25.05.2021 року судом були допитані наступні свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

У судовому засіданні по суті, яке відбулось 23.06.2021 року судом були допитані наступні свідки: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Також, у засіданні по суті, яке відбулось 23.06.2021 року судом протокольною ухвалою оголошено про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів, у судовому засіданні оголошено перерву до 13 години 00 хвилин 08.07.2021 року.

07.07.2021 року позивач подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його особистої участі, позовні вимоги просив задовольнити (вхідний №30936).

08.07.2021 року представник відповідача - ОСОБА_24 подав до суду письму промову у судових дебатах, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи, призначений на 08.07.2021 року провести за відсутності сторони відповідача (вхідний №31167).

08.07.2021 року сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №7437, серія НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_26 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.08.1967 року, актовий запис 1688, серія НОМЕР_2 .

Судом встановлено, 19.02.1977 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.02.1977 року, актовий запис 360, серія НОМЕР_3 .

Позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.11.1977 року, актовий запис 2450, серія НОМЕР_4 .

28.11.2019 року була заведена спадкова справа №25/2019, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О.

Судом встановлено, що до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Єлькіної М.О. з заявами про прийняття спадщини звернулися її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб.

Відповідно до ст. 1223 ЦПК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Згідно матеріалів справи, позивач заявляє позовну вимогу про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Кожна з зазначених частин статті 1224 ЦК України є підставою для усунення особи від права на спадкування за законом проте має свої особливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до статті 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 вересня 2018 р. у справі № 494/1682/15-ц.

Суд звертає увагу сторін, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Таким чином, підставою для виникнення у відповідача обов`язку утримувати матір, є отримання нею доходів у розмірі меншому, ніж визначений мінімальний розмір прожиткового мінімуму за відповідний рік.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 5 грудня 2018 р. у справі № 570/3274/15-ц.

Судом встановлено, що за своє життя ОСОБА_3 не зверталась до ОСОБА_2 із позовними вимогами про стягнення аліментів на своє утримання та додаткових витрат. На підтвердження додається роздруківка з офіційного сайту «Судова влада України» про стан розгляду справ.

Стосовно тверджень позивача, що відповідач не приймав участі в матеріальному утриманні матері в період часу коли вона перебувала у важкому стані, та яка потребувала матеріального забезпечення у зв`язку із тяжким захворюванням та його ускладненням, не приймав участі в догляді за хворою, морально не підтримував, не цікавився станом здоров`я, не відвідував її, байдуже віднісся до стану здоров`я матері, усвідомлюючи необхідність надання допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом, а отже, відповідач не надав їй допомоги в період повної непрацездатності, суд роз`яснює наступне.

Судом встановлено, що відповідач за професією є моряком, що підтверджується послужною книжкою моряка № НОМЕР_5 від 11.10.2007 року, та внаслідок чого часто буває закордоном, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_6 від 25.10.2015 року. Відповідач мав добрі стосунки з ОСОБА_3 , що підтверджується світлинами та відеозаписом доданими до матеріалів справи. До того ж, та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, коли відповідач перебував за кордоном у зв`язку з роботою, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 потребувала матеріальної допомоги позивач надає копії фіскальних чеків на придбання ліків. Слід зазначити, що за датами таких чеків вбачається що медичні ліки та засоби придбавались за час госпіталізації ОСОБА_3 перед смертю за період 5 днів. Ці чеки не підтверджують зазначені позивачем обставини того, що позивач у період з 2012 року по день смерті матері утримував її, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також, щодо наданих позивачем доказів в цілому, суд зазначає, що надані квитанції на придбання ліків є поганої якості, з достовірністю неможливо встановити що саме купувалось. Фіскальний чек № 4566 та № 4564, належать не позивачу, а ОСОБА_15 , яка визначена в даних чеках як покупець.

Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України, які підтверджують, що ОСОБА_2 знав про матеріальне становище матері та умисно ухилявся від виконання обов`язку утримувати непрацездатну матір.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України для усунення від права на спадкування має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. За одночасної наявності усіх вищезазначених обставин, особу можливо усунути від права на спадкування за законом.

Стосовно тверджень позивача, що він на протязі останніх семи років доглядав за матір`ю, купував їй продукти харчування, ліки, сплачував за лікування та необхідні обстеження, оскільки ОСОБА_3 не могла забезпечувати своє життя тому, що в 2017 році мати перенесла інфаркт, внаслідок цього потребувала сторонній допомоги, суд ставиться критично з огляду на наступне.

Судом встановлено, що зазначене не відповідає дійсності та не збігається із доказами, які позивач додає до позовної заяви. Позивач не надає доказів, які підтверджують, що ОСОБА_3 перенесла інфаркт у 2017 році. Надана медична документація свідчить про те, що ОСОБА_3 перенесла інфаркт мозку у 2019 року від якого померла. Також, доказів щодо наведених обставин утримання позивачем матір протягом останніх 7 років до її смерті у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України до суду не надано взагалі.

Стосовно тверджень позивача, що ОСОБА_3 з 12 по 17 жовтня 2017 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Південного регіону на підставі перенесеного операційного втручання з діагнозом «інфікована рана нижньої третини лівої гомілки», та після операції мати була не в змозі самостійно пересуватися без сторонній допомоги, суд ставиться критично з огляду на наступне.

Судом встановлено, що зазначене позивачем не відповідає дійсності та спростовується доказами, які позивач надає до позову. Так, у виписці з Військово-медичного клінічного центру Південного регіону вбачається, що хвора ОСОБА_3 , термін лікування: з 12.10.2017 року по 17.10.2017 рік, діагноз: інфікована рана нижньої третини лівої гомілки, скарги: на біль в ділянці рани лівої гомілки, які посилюються при пересуванні. Згідно виписки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, зі слів ОСОБА_3 записано наступне: рана в ділянці лівої гомілки турбує вже декілька місяців, лікувалася амбулаторно без покращення, за останні місяці рана збільшилась у розмірах, при пересуванні почала кульгати на ліву ногу. Згідно анамнезу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стан хворої погіршився, больовий синдром наріс, звернулась до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, оглянута черговим хірургом, госпіталізована до третього хірургічного відділення для оперативного лікування, на фоні проведеного лікування стан хворої покращився, після операційна рана загоюється вторинним натягом без ознак запалення. Згідно виписки, ОСОБА_3 в задовільному стані виписалась для подальшого лікування в поліклініці, лікувальні та трудові рекомендації: зниження фізичного навантаження строком на 1 місяць, спостереження хірурга поліклініки, обмеження руху опори на нижню ліву кінцівку. Судом встановлено, з наданої позивачем копії книжки хворої вбачається, що під час проведення 18.09.2018 р. огляду лікарем зафіксовано, що ОСОБА_3 пересувається досить швидко.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 після перенесення нею у 2017 році операції на ліву ногу могла самостійно пересуватись. Зазначені докази спростовують твердження позивача про те, що матір не була в змозі самостійно пересуватись без надання сторонньої допомоги.

Стосовно тверджень позивача, що у 2018 році у ОСОБА_3 , діагностували тяжке захворювання, сахарний діабет другого типу, через яке регулярно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, була інсулінозалежною, суд роз`яснює, що термін «тяжка хвороба» є оціночним, законодавець не містить легального визначення поняття «тяжка хвороба», також, як вбачається з доказів наданих до позовної заяви позивач не доводить у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України регулярність захворювання ОСОБА_3 .

Зазначення позивачем про період з 04.08.2017 року по 11.07.2019 року щодо необхідності частих обстежень не мають мети їх зазначення, тобто не зазначено взагалі для чого вони наводиться, адже на обов`язок допомагати непрацездатній матері (утримання або додаткові витрати) вони не впливають, а до знаходження її в безпорадному стані не ведуть. Зі змісту висновків, які були зроблені лікарями у медичній документації, вбачається, що ОСОБА_3 не знаходилась у безпорадному стані та самостійно забезпечувала умови для життя.

Позивач фактично посилається на залишення спадкодавця у безпорадному стані, проте доказів у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України, не наводить.

На підтвердження своєї позиції у судовому засіданні ОСОБА_1 , у якості свідка, зазначив, що проживав разом з батьками з 1980 року у квартирі АДРЕСА_1 , а відповідач проживав за іншою адресою з бабусею. ОСОБА_1 зазначив, що матір хворіла виразкою шлунку та не ходила, почала ходити після операції у 2017 року. Відповідач для матері ніяк не допомагав, хоча матір зверталась до нього за допомогою.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 повідомили суду, що відповідач, матері не допомагав, бачили відповідача за адресою проживання матері рідко, ОСОБА_14 повідомила, що частіше до ОСОБА_3 навідувалась дружина відповідача - ОСОБА_21 . Також, ОСОБА_9 у своїх показах зазначила, що ОСОБА_3 не виходила з дому з березня 2019 року.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що ОСОБА_3 перенесла декілька операцій, ОСОБА_1 постійно допомагав ліками та продуктами матері, навідувався до неї постійно, ОСОБА_1 возив свою матір на відпочинок до м. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, а відповідача свідок бачила останній раз 20 років тому.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 у судовому засіданні засвідчили, що ОСОБА_3 просила у відповідача кошти на лікування, а відповідач до ОСОБА_3 не навідувався, коштів їй не надавав, проте суд критично ставиться до таких показів, оскільки свідки не знали імені особи відносно якої дають покази. До того, ж ОСОБА_12 зазначив, що всі відомості, які він повідомив у суді в якості свідка, йому були відомі зі слів його дружини.

Свідок ОСОБА_21 повідомила, наступне. ОСОБА_21 знайома з сім`єю ОСОБА_2 з 1982 року, одружилась з відповідачем у 1992 році. Відповідач ходить у рейси з 1989 року, та після кожного рейсу давав для матері гроші, купував подарунки, проте у зв`язку з характером роботи міг навідувався не часто. ОСОБА_21 стверджувала, що постійно допомагала ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_21 повідомила суду, що ОСОБА_3 певний час проживала зі своїм братом - ОСОБА_34 у США , проте згодом повернулась в Україну. У травні 2019 року брат померлої привіз їй кошти у розмірі 5 тисяч доларів США. ОСОБА_21 повідомила, що позивач ймовірно саме з цих коштів оплачував поховання матері.

Свідок ОСОБА_19 повідомила суду наступне. ОСОБА_3 вона знала давно, ОСОБА_2 допомагав матері грошима, ОСОБА_3 у відповідача коштів ніколи не просила, та навіть допомагала з отриманих коштів від відповідача для ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що відповідач допомагав своїй матері, ОСОБА_3 сторонньої допомоги не потребувала, позивач постійно з матір`ю не проживав.

Свідок ОСОБА_18 повідомив суду, що ОСОБА_3 сторонньої допомоги не потребувала, їй допомагав фінансово брат ОСОБА_34 із США.

Свідок ОСОБА_17 є внуком брата ОСОБА_3 - ОСОБА_34 , який проживає у США. ОСОБА_17 повідомив суду, що він особисто передавав для ОСОБА_3 фінансову допомогу від її брата ОСОБА_34 , який проживає в США у 2016 році 9900,00 доларів США з продажу квартири, яка належала брату ОСОБА_34 та знаходилась в Одесі, та у 2018 році передав 4000 доларів США, які ОСОБА_17 отримав на свій картковий рахунок від діда ОСОБА_34 .

Свідок ОСОБА_22 , підтвердив слова ОСОБА_21 , та зазначив, що ОСОБА_3 проживала у достатку, ОСОБА_2 допомагав матері, коли повертався з рейсу, а позивач лише влаштовував сварки з ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_15 зазначила, що відповідач допомагав матері, до дня смерті ОСОБА_3 ходила. Позивач постійно з матір`ю не проживав. Свідку було відомо, що ОСОБА_3 перебувала у м. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області на дачі, де у неї з позивачем виник скандал, після якого у неї піднявся тиск і її забрали у лікарню.

Свідок ОСОБА_20 повідомила суду, що ОСОБА_3 була забезпеченою людиною, сама допомагала дітям і внукам. ОСОБА_20 зазначила, що ОСОБА_3 перебувала у м. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області на дачі, де у неї з позивачем виник конфлікт, внаслідок якого її самопочуття погіршилось та її відвезли в лікарню, де через декілька днів вона померла.

Свідок ОСОБА_23 повідомила суду, що ОСОБА_21 звернулась до неї щодо поховання ОСОБА_3 , сплачував кошти за поховання ОСОБА_1 , а ОСОБА_21 приймала участь в організації поховання.

Отже, з показань свідків, суду не вдалось встановити факт того, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, потребувала матеріальної та моральної допомоги, та не отримувала ніякої допомоги від сім`ї відповідача, оскільки покази свідків суперечливі та не послідовні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується наступним.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Керуючисьст.ст. 202, 203 СК України, ст.ст. 16, 1216 - 1222, 1224 ЦК України, ст.ст. 76, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок