Провадження № 2/932/1096/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.
при секретарі - Ганіної Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про захист права власності шляхом визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію особи, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності. 08.11.2019 року у вказаній квартирі без його відома та згоди була зареєстрована зовсім стороння особа неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дочкою ОСОБА_2 . Під час прийняття рішення про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_3 , яка досягла віку 14 років, було допущено порушення закону та його прав. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Неповнолітні у віці від 14 до 18 років можуть самостійно обирати місце проживання, але тільки з-поміж місць проживання їх батьків (усиновлювачів). Відповідно, місце проживання неповнолітніх, починаючи з 14 років, може бути зареєстроване за місцем проживання їх батьків (усиновлювачів), опікунів/піклувальників; за місцем проживання одного з батьків, з ким вони проживають за вибором самих дітей. Оскільки мати дитини в даній квартирі не зареєстрована та не проживає, він своєї згоди, як співвласник квартири, на реєстрацію дитини не надавав, тому просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора відповідача про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

Дана цивільна справа перебувала в провадженні суддів Бабушкінсмького районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.09.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи.
Ухвалою від 07.09.2020 року справа прийнята до провадження та вирішено проводити її розгляд за правила загального провадження.
Представник відповідача надав до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, для проведення реєстрації особи необхідно надати певний перелік документів. І тільки у разі відсутності необхідних документів реєстрація особи здіснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї. Крім того, зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника. Оскільки Ѕ частина квартири належить ОСОБА_2 за договором довічного утримання, то здійснення реєстрації місця проживання доньки набувачки було можливим та таким, що відповідало чинному законодавству. Також виходячи з п. 2.2.7 договору довічного утримання (догляду) від 04.11.2019 року, в якому зазначено, що «Відчужувач надає право на проживання та реєстрацію у нерухомому майні, що є предметом цього договору, донці набувача ОСОБА_3 . Даний документ є визначальною підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_3 . Посилаючись на зазначене, представник відповідача просив в задоволені позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 надала до суду пояснення, в яких проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що вона є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, відчужувач квартири в договорі надав право на проживання та реєстрацію у нерухомому майні, що є предметом цього договору, донці набувача ОСОБА_3 , вона надала всі необхідні документи, які визначені законодавством, для реєстрації дитини, а тому реєстрація її дочки була здійснена правомірно. Просила в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини та обґрунтування, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи Алексеєнко З.М. в судовому засіданні проти позову заперечували та пославшись на обставини та обґрунтування, викладені в відзиві та поясненнях просили в задоволені позову відмовити.

Третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, через свого представника, надала до суду заяву про проведення судового засідання без участі її представника та при винесені рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

Вислухавши учасників справи та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2011 року, ухваленому у справі № 2-5605/11, належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Інша Ѕ частина даної квартири належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання (догляду) від 04.11.2019 року, укладеного між нею та ОСОБА_4

08.11.2019 року, за заявою ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 , в даній квартирі АДРЕСА_1 . була зареєстрована її дочка неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Статтею 6 Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлено Правилами реєстрації місця проживання та Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 1 ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.
Згідно з пунктом 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;
3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);
4) документи, що підтверджують:
- право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Одночасно, документи, що підтверджують права проживання в житлі або згода власника/співвласників не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників. Тобто, неповнолітні у віці від 14 до 18 років, обираючи самостійно місце проживання, можуть бути зареєстрованими за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників.
Згідно з пунктом 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.
Як вбачається з Заяви про реєстрацію місця проживання від 08.11.2019 року, документів, що підтверджують права проживання в житлі неповнолітньої ОСОБА_3 не надано, а на підтвердження згоди власника/співвласника на реєстрацію місця проживання, у разі відсутності документів, що підтверджують права проживання в житлі, її мати ОСОБА_2 надала копію договору довічного утримання від 04.11.2019 року, де у п.2.7 зазначено, що Відчужувач надає право на проживання та реєстрацію у нерухомому майні, що є предметом цього договору, донці ОСОБА_5 .

Оскільки ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_3 , разом із заявою про реєстрацію місця проживання дочки не подала документи, що підтверджують права проживання в житлі, а також згоди співвласника квартири ОСОБА_1 на реєстрацію ОСОБА_3 у вказаній квартирі, ні підтвердження того, що вона, як мати, зареєстрована за даною адресою чи проживає в ній, як того вимагає п.п.4 п.18 Правил, тому орган реєстрації повинен був відмовити в реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

Посилання відповідача та представника третьої особи на те, що реєстрація дитини ОСОБА_3 у вказаній квартирі була здійснена відповідно до умов вищевказаного договору довічного утримання є такими, що не грунтуються на вищенаведених вимогах чинного законодавства, Крім того, при укладанні договору довічного утримання право власності відчужувача ОСОБА_4 на майно, що є предметом цього договору, припинилось, тому дані положення договору не могли бути підставою для реєстрації місця проживання дитини у вказаній квартири без дотримання встановленого законом порядку.

В судовому засіданні представник третьої особи посилалася на те, що рішення державного реєстратора від 08.11.2019 року про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично втратило свою чинність, не є актуальним, оскільки дитина була знята з реєстрації за вказаною адресою 28.09.2020 року і у подальшому знову була зареєстрована у вказаній квартирі з 29.09.2020 року разом зі своєю матірью - ОСОБА_2 , яка є співвласником цієї квартири.

Разом з цим, суд вважає, що ці доводи не є підставою для відмови позивачу у задоволені позову, оскільки предметом розгляду даної справи є встановлення незаконним рішення державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері Державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб від 08.11.2019 року про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , незаконність якого було встановлено при розгляді справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача суду відповідачем не надано.

З огляду на викладене рішення державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері Державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб від 08.11.2019 року про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про захист права власності шляхом визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію особи, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері Державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб від 08.11.2019 року про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.О. Кудрявцева