Справа № 464/4981/20
пр.№ 2/464/542/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/4981/20

учасники справи:

позивач Львівське міське комунальне підприємство

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води

представники учасників справи:

представник позивача ОСОБА_3 .

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства із позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 липня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 13 765,65 грн, інфляційні витрати в розмірі 595,33 грн та 3% річних в розмірі 226,50 грн, а всього 14 587,48 грн, покликаючись на неналежне виконання зобов`язань.

Позивачем у зв`язку із опискою у позовній заяві уточнено період заборгованості - з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2018 року, розмір боргу без змін: послуги з централізованого опалення - 5705,05 грн, послуги гарячого водопостачання - 8060,60 грн, інфляційні втрати в - 595,33 грн, та 3% річних - 226,50 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнала частково - в розмірі 5111,77 грн. Указує, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , за якою заявлено позовні вимоги про стягнення боргу. Відповідач ОСОБА_2 з 2006 року по даний час у квартирі не проживає, хоча зареєстрований - проживає у квартирі дружини. Вона, хоч і зареєстрована, однак у період з 01 липня 2014 року по 01 вересня 2018 року у квартирі через незадовільний стан здоров`я (перенесла декілька операцій) не проживає. Тому послугами з централізованого постачання гарячої води не користувались. До 01 вересня 2018 року у квартирі були встановлені лічильник гарячої та холодної води, який не був офіційно зареєстрований, показники якого підтверджують невикористання води. Заявляє про застосування строку позовної давності за період вимог з серпня 2014 рок по вересень 2015 року з покликанням, що видача та скасування судового наказу такий не перериває. Указане викладено у відзиві на позов.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що ОСОБА_1 жодних доказів непроживання відповідачів у квартирі не надає. Прилад обліку - лічильник, як стверджує сама відповідач, не зареєстрований, відповідно до Технічного регламенту щодо вимог до засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року за № 163, не проходив повірки/ не був опломбований після повірки. Тому нарахування проводяться по нормативам відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Уважає строк позовної давності не пропущеним.

Відповідач ОСОБА_2 своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У процесі розгляду справи судом установлено та сторонами підтверджено, що зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надаються послуги з централізованого постачання та постачання гарячої води.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.67, 68 ЖК України, п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі зобов`язані оплачувати за надані житлово-комунальні послуги.

Виходячи з приписів ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено наступні висновки.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Установлено, що відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому зобов`язані сплатити заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Отже, згідно з розрахунком позивача за спірною адресою за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2018 року утворилася заборгованість на загальну суму 14 587,48 грн, яка складається з наступного: послуги з централізованого опалення - 5705,05 грн, послуги гарячого водопостачання - 8060,60 грн, інфляційні втрати - 595,33 грн та 3% річних - 226,50 грн. Відповідачами указаний розрахунок не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Розглядаючи аргументи відповідача, викладені у поданому відзиві, суд дійшов наступного переконання.

Наведеними вище Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено право споживача на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання), а також на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (п.29). Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Утім відповідачем ОСОБА_1 не надано, що є її процесуальним обов`язком, жодних доказів своєї чи відповідача сина ОСОБА_2 (сина) відсутності у спірній квартирі, а відповідно не доведено підстав на зменшення розміру плати та несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності. Такі доводи суд уважає голослівними. З клопотанням про витребування доказів у передбачених законом випадках позивач до суду не зверталась. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги показання засобів обліку води згідно з наданими відповідачем актами про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 24 липня 2018 року серії 0001874 та 0002593, адже такі, як ствердила сама, усупереч Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не були взяті на абонентський облік та не проходили періодичних повірок. У підтвердження такого висновку свідчать також надані відповідачем довідки Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Львівстандартметрологія» від 17 липня 2018 року за № 35/18-5101 та № 35/18-5102), згідно з якими демонтовані водолічильники № 4134703, № 4125029 як засоби вимірювальної техніки за результатами повірки не відповідають вимогам ДСТУ 3580.

Щодо заявлення відповідачем у порядку ч.3 ст.267 ЦК України застосування строку позовної давності за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року, то таке не має жодного правового значення для вирішення спору, адже за вказаний період позовних вимог щодо стягнення боргу не заявлено, приймаючи до уваги уточнення позивачем періоду заборгованості .

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про наявність правових підстав для задоволення позову. Наведені законодавчі положення та обставини справи свідчать, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів і зазначене ними не спростовано. З урахуванням несплати відповідачами житлово-комунальних послуг з них на користь позивача в солідарному порядку, як це передбачено ст.541 ЦК України, підлягає до стягнення 14 587,48 грн. Порушене відповідачами цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду.

Судові витрати

При ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат за правилами ст.141 ЦПК України.

Позивачем понесено судові витрати - сплачено 2102,00 грн судового збору при подачі позову до суду, що документально підтверджено.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 як особа з інвалідністю ІІ групи на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору (довідка серії 12 ААА № 826984), а тому такий у розмірі 1051,00 грн компенсується за рахунок держави.

З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає до стягнення 1051,00 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 14 587,48 грн заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2018 року, з яких: послуги з централізованого опалення - 5705,05 грн, послуги гарячого водопостачання - 8060,60 грн, інфляційні втрати - 595,33 грн та 3% річних - 226,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1051,00 грн судового збору.

Судові витрати Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в розмірі 1051,00 грн судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», код за , м.Львів, вул.Д.Апостола, 1

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 09 липня 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко