Дата документу 15.06.2021
Справа № 937/2406/21
Провадження № 2/937/2079/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» червня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Арифової Л.А.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину, але не менше, ніж прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 січня 2012 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем - ОСОБА_2 . Шлюб зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 32. Від зазначених відносин позивачка з відповідачем мають малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Сімейне життя з відповідачем не склалося майже з самого початку у зв`язку з різними характерами та як висновок різними поглядами на сімейне життя. Але народилася дитина і вони намагалися зберегти свій шлюб заради виховання дитини, проте згодом виявилося, що вони мабуть поквапилися із реєстрацією шлюбу і не перевірили свої почуття один до одного. Зараз вони проживають окремо, спілкуються в рамках питань виховання та утримання дітей. Діти знаходяться на утриманні позивачки та виховуються нею самостійно, що підтверджується довідкою, виданою з місця проживання. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка ОСОБА_1 працює у ТОВ «Нова пошта», отримує заробітну плату відповідно до отриманої довідки та самостійно займається вихованням дітей. Позивачці відомо, що відповідач має постійне неофіційне місце роботи, отримує досить пристойну заробітну плату. Позивачка зазначає, що їй дуже важко самостійно, без допомоги відповідача, утримувати тільки за свої кошти сім`ю та виховувати дітей. Діюче сімейне законодавство передбачає, що матеріальним утриманням дитини займаються обидва батьки. Відповідач за законом повинен надавати дітям матеріальну допомогу, бути відповідальним за неповнолітніх дітей так само, як і позивачка. Діти ніяких прибутків не отримують, нерухомості, земельних ділянок та іншого майна не мають. Відповідно до Державного бюджету на 2021 рік розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 1 січня 2021 року становить 1921 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 грн. Згідно діючого законодавства мінімальний розмір аліментів на дитину складає саме ці суми, на двох дітей ця сума буде складати 4316 грн.

Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених в самому позові. Крім того, зазначила, що дійсно 04.06.2021 отримала від ОСОБА_2 1000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково та згоден виплачувати ОСОБА_1 . 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник відповідача адвокат Величко О.М. підтримав думку ОСОБА_6 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.5/.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.6/.

Діти проживають разом з позивачкою, про що свідчить довідка голови квартального комітету від 15.03.2021/а.с.7/.

Згідно довідки виданої інспектором з кадрів ТОВ «Нова пошта» Макаровою О.І. №1063 від 15.03.2021 ОСОБА_1 працює на посаді фахівця Депо № 1 (Мелітополь) на ТОВ «Нова пошта» з 13.11.2020 по теперішній час/а.с.8/.

Згідно довідки виданої бухгалтером ТОВ «Нова пошта» Бондар О.І. №НП-00002429 від 15.03.2021 дохід ОСОБА_1 за період з 13.11.2020 по 28.02.2021 склав 36851,64 грн/а.с.9/.

Батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, проте, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вище наведеного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо утримання, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до приписів ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років з 1 січня становить1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2395 гривень.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.2 ст. 184 СК України).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, по 2000 гривень на двох малолітніх дітей, щомісячно, що в сумі становить 4000 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Також у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі №490/4522/16-ц виклав позицію, згідно із якою, суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів.

Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (правова позиція ВС/КЦС викладена у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18).

Враховуючи вище викладені обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на цей час статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», рівність прав як позивача, так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 3000,00 гривень на обох дітей щомісячно, по 1500, 00 гривень на кожну дитину і який на цей час буде вищим за встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у більшому розмірі, оскільки сторонами не надано доказів, які б підтверджували такий майновий стан відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Приписами ч.6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 стягується на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 258, 263-265, 273, 430. п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційним код НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500/одна тисяча п`ятсот гривень/ 00 копійок на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційним код НОМЕР_3 , судовий збір на користь держави в розмірі 908/дев`ятсот вісім/ гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційним код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Л.В. Колодіна