ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 653/3372/20 Головуючий у 1-й інстанції Делалова О.М.
Номер провадження 22-ц/819/1274/21 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Полікарпової О.М.

суддів: Воронцової Л.П.

Ігнатенко П.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Делалової О.М. від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом та просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» борг за кредитним договором №SAMABWFC6 від 10.04.2017 року у розмірі 26 772,46 грн., який складається із заборгованості за кредитом у розмірі 11305.43 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 14017.03 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102 грн.00 коп. - судовий збір при поданні позову.

Позов обґрунтований тим, що 10.04.2017 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банком відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https:a-bank.com.ua/terms між ним та банком складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.

Проте відповідач умови кредитного договору щодо внесення чергових платежів на погашення використаних кредитних коштів належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням усіх складових боргу, станом на 05.10.2020 року становить 26 772,46 грн. і яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням суду першої інстанції у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Акцент Банк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент Банк» у повному обсязі.

Зазначив, що з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитом, а тому слід вважати, що він ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. На думку апелянта, судом не вмотивовано відхилені надані позивачем докази, на підставі чого ухвалене необґрунтоване рішення, яким звільнено відповідача від його зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк до суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Акцент-Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору представником позивача надана копія Анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку, згідно якої 10.04.2017 року ОСОБА_1 виявив бажання отримувати послуги ПАТ «Акцент-Банк». В анкеті-заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. При цьому заява не містить запису про вибір послуги, яку відповідач бажає отримати.

У вказаній анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

З п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Банком, станом на 05.10.2020 року, у зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором нарахована заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2017 р., яка становить 26 772,46 грн. та складається з: 11 305.43 грн. - заборгованості за кредитом; 14017.03 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну заборгованість за користування кредитними коштами.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач отримав кредитну картку з наявними на ній кредитними коштами і що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг ознайомився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до них. Також позивачем не надані докази на підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів (у разі їх отримання) взагалі містили умови щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/189/17-ц вірно зауважив, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позову.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом на підтвердження факту укладення кредитного договору, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Крім того, цей розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків або виду та номеру платіжної картки, по яких (якій) виникла заборгованість; не містить також даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду першої інстанції позивачем надано не було.

Тому у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивачем АТ «Акцент-Банк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З урахуванням того, що є недоведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів на підставі анкети-заяви від 10.04.2017 року, доводи апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» про безпідставне не стягнення судом з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційної скарги на виписку по картковому рахунку та не приймає її як доказ, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач її не надавав, у зв`язку із чим вона не може бути прийнята судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку (наприклад, із порушенням порядку допиту свідків).

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду -залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 09.07.2021 року.

Суддя О.М. Полікарпова