Справа № 453/433/20
№ провадження 2/453/26/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Курницької В.Я.,

секретаря судового засідання Трембач М.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шолок В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укртранснафта», виконуючого обов`язків генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» Кость Ігора Юрійовича про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулута покладення обов`язку щодо покриття шкоди,-

в с т а н о в и в:

01.04.2020 року в інтересах позивача ОСОБА_2 його представниця, адвокатеса Остимчук О.О. звернулась до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до АТ «Укртранснафта», в.о. генерального директора АТ «Укртранснафта» Костя І.Ю. про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ в.о.генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» Кость І.Ю. від 27 лютого 2020 року №173-К «З кадрових питань» про звільнення ОСОБА_2 , зобов`язати Акціонерне товариство «Укртранснафта» (Код ) поновити ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» Акціонерного товариства «Укртранснафта» з 28 лютого 2020 року; стягнути з Акціонерне товариство «Укртранснафта» (Код ) середній заробіток за час вимушеного прогулуз 28 лютого 2020 року по дату винесення рішення у даній справі, покласти на в.о.генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» ОСОБА_3 (службову особу, винну в незаконному звільненні ОСОБА_2 ), обов`язок покрити шкоду, заподіяну Акціонерному товариству «Укртранснафта» (Код ) у зв`язку з оплатою працівникові ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому позивач відмовився від однієї позовної вимоги щодо покладення на в.о.генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» ОСОБА_3 (службову особу, винну в незаконному звільненні ОСОБА_2 ), обов`язок покрити шкоду, заподіяну Акціонерному товариству «Укртранснафта» (Код ) у зв`язку з оплатою працівникові ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Решта вимог позовної заяви ОСОБА_2 залишається без змін

В позові представник позивача ОСОБА_2 адвокатеса Остимчук О.О. зазначила, що Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 з 01.07.2002 рокупо 27.02.2020 року перебував у трудових відносинах з АТ «Укртранснафта», працюючи на посадах муляра, підсобного робітника та водія автотранспотрних засобів. 27.02.2020 року звільнений з посади водія автотранспортних засобів транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта»на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників. З даним наказом № 173-К від 27.02.2020 року, останній був ознайомлений 28.02.2020 року. Як підстава звільнення позивача вказано: наказ АТ «Укртранснафта» від 17.12.2019 року № 592-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням»; попередження про скорочення посади та наступне звільнення від 23.12.2019 р. №26-03-93/9/5683-19; акт ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» від 26.12.2019 «Про ознайомлення з попередженням про скорочення посади та наступне звільнення»; подання на звільнення від 10.02.2020 року № 26-03/9/574-20; лист первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів від 25.02.2020 № ПК-25/02-05. Зазначає, що на день звільнення ОСОБА_2 , посада, яку він обіймав не була скорочена, оскільки була у штатному розписі відповідача, так як лише в день звільнення позивача - 27.02.2020 року, у цьому ж наказі зазначено про виведення посади водія автотранспортних засобів 1 одиницю. Однією із підстав для звільнення позивача серед іншого зазначено: «Скоротити окремі посади функціонального напрямку «Управління транспортним забезпеченням» АТ «Укртранснафта». 26.12.2019 року позивач отримав від відповідача АТ «Укртранснафта» попередження про скорочення посади та наступне вивільнення, про цьому відповідач не попередив позивача про можливе наступне звільнення, а ще 26.12.2019 року чітко вказав, що позивача буде звільнено. Більше того, у зазначеному вище попередженні вказано: «Одночасно інформуємо про відсутність підходящої роботи та відповідних вакантних посад в АТ «Укртранснафті». Таким чином, позивачу не було запропоновано жодної вакансії в АТ «Укртранснафті», хоча вакантні посади в період вд з попередження про звільнення та по дату звільнення були в АТ «Укртранснафті». Зазначає, що відповідач-1 в порушення норм трудового законодавства, зокрема ч. 3 ст. 49-2 КУпП України, не надав позивачу повну і достовірну інформацію про всі вакантні посади, хоча, як відомо позивачу, за цей період були вакансії. Окрім того, у позивача тривалий безперервний стаж роботи у відповідача з 2002 року, тобто понад 17 рік 7 місяців, однак відповідач-1 жодного порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників не проводив, та в порушення ч. 2 ст. 41 КЗпП України, звільнив позивача. Стверджує, що АТ «Укртранснафта» незаконно звільнив позивача, оскільки підстави для його законного звільнення відсутні, так як останньому не була запропонована жодна вакантна посада в АТ «Укртранснафта», а також не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, тому ОСОБА_2 вимушений звернутись до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 06.04.2020 року позовну заяву в даній залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, а саме для сплати судового збору в частині трьох вимог в сумі 2 522, 40 гр.

Ухвалою судді від 01.06.2020 року, у зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 02.07.2020 року без виклику учасників справи.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02.07.2020 року судове засідання відкладено на 08.09.2020 року, витребувано в АТ «Укртранснафта»: заверену копію штатного розпису працівників АТ «Укртранснафта», який був чинним на підприємстві до 17 грудня 2019 року, тобто до моменту прийняття наказу № 592-К від 17.12.2019 «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням»; завірену копію штатного розпису працівників АТ «Укртранснафта», який набув чинності після прийняття наказу № 592-К від 17.12.2019 року «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням», у зв`язку із чим були внесені зміни до штатного розпису; інформацію про загальну кількість працівників АТ «Укртранснафта», їх посади, а також прізвища та дати звільнення працівників, яких було звільнено у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників, а також інформацію про загальну кількість працівників АТ «Укртранснафта», які працювали в АТ «Укртранснафта» станом на дату прийняття наказу № 592-К від 17.12.2019, яку підтвердити копіями підтверджуючих документів; інформацію про загальну кількість робітників, яких було прийнято на роботу до АТ «Укртранснафта», а також безпосередньо апарату управління АТ «Укртранснафта» та її структурних підрозділів в період з 17.12.2019 по 27.02.2020, про дати їх прийняття та посади, на які їх було прийнято, їх освіту, стаж роботи, яку підтвердити належними документами або їх копіями;довідку та/або розрахунковий лист про нараховані суми, належні ОСОБА_2 при звільненні, з вказанням: загальної суми з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань, сума, що належить до виплати; довідку про середню заробітну плату за останні два місяці роботи, з вказанням середньоденної (годинної) заробітної плати ОСОБА_2 ; інформацію про наявність усіх вакантних посад АТ «Укртранснафта» за період з 17.12.2019 по 27.02.2020, тобто з дати наказу № 592-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» по дату звільнення ОСОБА_2 ; інформацію про те, на які посади здійснювався прийом на роботу працівників в АТ «Укртранснафта» за період з 17.12.2019 р. по 27.02.2020 р., тобто з дати наказу № 592-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» по дату звільнення ОСОБА_2 . Витребувано від Офісу великих платників податків Державної податкової служби:копії документів, які містять інформацію про загальну кількість робітників АТ «Укртранснафта», їх посади, прізвища, підстави та дати звільнення таких працівників (форма 1-ДФ) за період з 17.12.2019 р. по 27.02.2020 р.;копії документів, які містять інформацію про загальну кількість робітників, яких було прийнято на роботу до АТ «Укртранснафта» (ЄДРПОУ 31570412), в період з 17.12.2019 р. по 27.02.2020 р., про дати їх прийняття, та посади, на які їх було прийнято (повідомлення про прийняття працівника на роботу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413). Витребувано від Первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта»: копію протоколу засідання від 25.02.2020 р. № 26-ПК та відповідне рішення, прийняте первинною профспілковою організацією АТ «Укртранснафта» м. Львів за результатами розгляду подання АТ «Укртранснафта» про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників за період з 17.12.2019 р. по 27.02.2020 р.

Представник відповідача АТ «Укртранснафта» Шолок В.М. в поданому відзиві на позовну заяву проти позову заперечила, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. Починаючи з 01.07.2002 року по 27.02.2020 року ОСОБА_2 працював у товаристві на посадах водія автотранспортних засобів. 17.12.2019 року АТ «Укртранснафта» прийнято наказ № 592-К яким скорочені окремі посади функціонального напрямку «Управління траспортним забезпеченням», які зазначені в протоколі засідання робочої групи з питань скорочення чисельності та штату працівників Транспортної дільниці ДВДС «Сколе» у зв`язку із скороченням всіх посад в підрозділах функціонального напрямку «Управління капітальним будівництвом та ремонтами». 26.12.2019 року позивача ознайомлено з попередженням від 23.12.2019 року про скорочення посади та наступне звільнення, який ознайомившись із ним, відмовився підписувати попередження, про що відповідачем складено акт. 25.02.2020 року Первинна профспілкова організація АТ «Укртранснафта» м. Львів надала згоду на звільнення позивача. 27.02.2020 року АТ «Укртранснафта» прийнято наказ згідно з яким ОСОБА_2 звільнено з роботи з 27.02.2020 року у звязку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, виведено із штатного розпису працівників транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» посаду водій автотранспортних засобів 1 одиницю. Зазначає, що з моменту попередення позивача і до дати його звільнення в Товаристві були відсутні вакантні посади і прийом персоналу не здійснювався. Окрім того, всі посади в Ремонтно-експлуатаційних дільницях скорочені, а тому всі посади фукціонального напрямку, які займались автотранспортним обслуговуванням Ремонтно-експлуатаційних дільниць. Зазначила, що розглядався аналогічний спір про поновлення на роботі водія автотранспортних засобів транспортної дільниці НПС «Снігурівська» АТ «Укртранснафта», де Снігурівський районний суд Миколаївської області по справі № 485/734/20 відмовив позивачу у задоволенні позову та рішення набрало законної сили. Відтак, зазначає про безпідставність вимог позивача, адже АТ «Укртранснафта» не порушило КЗпП і позивача звільнено із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог.

В судовому засіданні представник позивача адвокатеса Остимчук О.О. заявила про відмову від позовної вимоги про покладення на в.о.генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» ОСОБА_3 (службову особу, винну в незаконному звільненні ОСОБА_2 ), обов`язку покрити шкоду, заподіяну Акціонерному товариству «Укртранснафта» (Код ) у зв`язку з оплатою працівникові ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В решті позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені обставини, просила про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача АТ «Укртранснафта» Шолок В.М. позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки до відома суду не довів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник, або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015р. в справі №6-40цс15, від 01 липня 2015 р. в справі №6-491цс15, від 09 грудня 2015р. в справі №6-2123цс15.

В пункті 9 Інструкції щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 р. № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», затверджена Держкомпраці СРСР від 14 травня 1982 р. № 53-ВЛ ратифікованої постановою ВРУ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12 вересня 1991р. № 1545-ХІІ, яким передбачено, що зменшення чисельності працівників у результаті суміщення професій (посад) не може бути підставою для зміни встановленого підприємствам, установам, організаціям ліміту чисельності та затвердженого для них штатного розпису, ліквідації підрозділів. Для встановлення суміщення посад у штатному розписі підприємства має бути передбачена вакантна посада. У разі відсутності вільної посади або посади в штатному розписі, суміщення посад є неможливим і доплата за суміщення посад не може здійснюватись.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці та ін.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Положення ст.96 КЗпП України встановлюють, що колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Статтею 5 Закону України Про колективні договори і угоди встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 9 Закону України Про колективні договори і угоди встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до Колективного договору рішення про скорочення працівників (більш як одного) повинно бути прийнято керівником не одноособово, а сумісно з профкомом.

Статтею 43 КЗпП України чітко сформульовано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених чинним законодавством про працю, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП, при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 ст. 42 КЗпП визначено перелік категорій працівників, які мають перевагу в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності і кваліфікації.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Системний аналіз наведених норм права вказує на те, що в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, які залишились на роботі і тих, які підлягають вивільненню. У процесі такого порівняльного аналізу враховуються такі обставин: наявність відповідної освіти, післядипломна освіта, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів та інше.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 визначено, що власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

За змістом частини 1 ст. 243 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Частиною другою ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік.

Згідно з правовим висновком зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14.01.2014 року по справі № 21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13.

Згідно з частинами 2 та 4 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 15 березня 2012 року Європейський суд з прав людини у справі «Папазова та інші проти України», вказав: п.31. Суд також вважає, що у трудових спорах вимагається особлива ретельність, зважаючи на те, що ці провадження мали незаперечну важливість для заявників, а ступінь важливості предмета спору для заявників спонукав до оперативності при прийнятті рішень щодо їхніх вимог (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 27 лютого 1992 року у справі «Руотоло проти Італії» (Ruotolo v. Italy,), Series А № 230-D, С. 39, п. 17; рішення від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України» (Krasnoshapka v. Ukraine), заява №. 23786/02, пп. 46-47).

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст .81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч .1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 Про судове рішення у цивільній справі, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.07.2002 року працював в Акціонерному товаристві «Укртранснафта» на посадах муляра, підсобного робітника та водія автотранспотрних засобів, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 .

14.01.2019 року АТ «Укртранснафта» звернулось до Об`єднаної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» з листом №26-00/6/157 від 14.01.2019 року, яким інформує про можливе скорочення чисельності і штату працівників за окремими функціональними напрямками та зміни істотних умов праці працівників АТ «Укртранснафта» в головному офісі (м. Київ) та територіальних офісах (м. Львів, м. Кременчук та м. Одеса) Товариства та виробничих підрозділах (ЛВДС, НПС, БВО, в тому числі Лінійної виробничо-диспетчерської станції «Сколе»).

За результатами розгляду листа відповідача-1 №26-00/6/157 на засіданні Об`єднаної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» прийнято рішення взяти до відома інформацію про можливе скорочення чисельності і штату працівників за окремими функціональними напрямками та зміни істотних умов праці працівників АТ «Укртранснафта», адміністрації відповідача-1 вирішити питання максимального забезпечення робочими місцями в Товаристві працівників, які підлягають скороченню, шляхом їх переведення на вакантні посади, а також неухильно дотримуватись вимог чинного законодавства України, Галузевої угоди та Колективного договору Товариства при проведенні звільнень працівників, протокол №004 від 30.01.2019 року.

Протоколом засідання робочої групи з питань скорочення чисельності та штату працівників Транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» від 09.12.2019 року, який затверджено генеральним директором АТ «Укртранснафта» оформлено рішення скоротити посади в Транспортній дільниці ЛВДС «Сколе», зокрема водій автотранспортних засобів 9 од; попередити про скорочення посади та наступне звільнення працівників транспортної дільниці ЛВДС «Сколе», які безпосередньо займаються обслуговуванням функції капітального будівництва та ремонтів, в тому числі ОСОБА_2 ; після звільнення даних працівників усі посади, які підлягають скороченню, вивести із штатного розпису працівників Транспортної дільниці ЛВДС «Сколе»; оскільки в штаті Товариства не залишається інших працівників, які, маючи таку ж кваліфікацію і освіту, будуть виконувати однакову роботу, підстави для визначення переважного права на залишення на роботі при даних обставинах відсутні.

Наказом генерального директора АТ «Укртранснафта» від 17.12.2019 №592-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» скорочено окремі посади функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» з додатками №№1,2,3.

ОСОБА_2 26.12.2019 року було ознайомлено з попередженням від 23 грудня 2019 року №26-03-93/9/5677-19 про скорочення посади та наступне звільнення. Одночасно з попередженням АТ «Укртранснафта» проінформувало позивача про відсутність підходящої роботи та відповідних вакантних посад. Також позивача повідомлено про те, що з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, йому будуть запропоновані всі вакантні посади (інша підходяща робота), які з`являться в Товаристві протягом цього періоду. Проте, як вказує представник відповідача-1 в АТ «Укртранснафта» за період з 17.12.2019 року по 27.12.2020 року не було будь-яких вакантних посад, на підтвердження цього надає суду інформаційну довідку №26-00/97 від 21.07.2020 р. Також, представник відповідача-1 стверджує, що підстав для визначення переважного права залишення на роботі не було, тобто в штаті відповідача-1 не було інших осіб, які, маючи таку ж кваліфікацію і освіту, виконували однакову роботу (автотранспортне обслуговування ремонтно-будівельних робіт).

АТ «Укртранснафта» звернулось із поданням №26-03/9/579-20 від 10 лютого 2020 року до голови первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів щодо надання згоди на звільнення позивача у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

Первинна профспілкова організація АТ «Укртранснафта» м. Львів, листом №ПК-25/02-14 від 25.02.2020 надала згоду на звільнення позивача.

Наказом в.о.генерального директора АТ «Укртранснафта» Кость І.Ю. №173-К від 27.02.2020 р. ОСОБА_2 звільнено з посади водія автотранспортних засобів транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта», (наказ з кадрових питань АТ «Укртранснафта» №173-К від 27.02.2020 р.), у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

Витягом із штатно-посадового розміщення працівників АТ «Укртранснафта» Транспортна дільниця, станом на 28 лютого 2020 року, серед іншого, передбачено 23 посади водій автотранспортних засобів, з них 15 посад водій автотранспортних засобів суміщення.

Штатним розписом ЛВДС «Сколе», станом на 28 лютого 2020 року, серед іншого, передбачено 12 посад водій автотранспортних засобів.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області по справі №485/734/20, де розглядався аналогічний спір про поновлення на роботі водія автотранспортних засобів транспортної дільниці НПС «Снігурівська» АТ «Укртранснафта», позивачу відмовлено у задоволенні позову, так як позивач отримував від відповідача пропозиції про наявність всіх вакантних посад в АТ «Укртранснафта», але відмовився, як ствердив сам позивач, запропоновані посади не відповідають його освіті, професії, рівню кваліфікації та знаходяться в іншій місцевості, а щодо переважного права на залишення на роботі, то судом встановлено, що до позивача були застосовані заходи дисциплінарного впливу у вигляді позбавлення премії, а сам позивач не спорював, що скоїв аварію на транспорті, що безпосередньо пов`язано з його видом роботи, а саме вчинення дорожньо-транспортної пригоди під час керування службовим транспортним засобом.

Також судом досліджено копії: звіту експлуатаційних витрат за період з грудня 2019 року по березень 2020 року; наказу АТ «Укртранснафта» від 17.12.2019 року №591-К «Про скррочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління капітальним будівництвом та ремонтами» з додатками №№1,2,3; акту ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» від 26.12.2019 року «Про ознайомлення з попередженням про скорочення посади та наступне звільнення»; обхідного листа позивача; довідки АТ «Укртранснафта» №130 від 28.10.2020 року про стаж роботи водіїв автотранспортних засобів станом на 28 лютого 2020 року; витягу з наказу АТ «Укртранснафта» №3-ОП від 14 січня 2019 року про список працівників АТ «Укртранснафта» (м. Львів), яким встановлено новий розмір доплати (надбавки); інформаційної довідки №26-00/97 від 21.07.2020 про відсутність вакантних посад;

- інформаційної довідки №26-00/102 від 23.07.2020 про скорочення усіх посад РЕД АТ «Укртранснафта»; інформаційної довідки №26-00/96 від 21.07.2020 про кількість штатних працівників АТ «Укртранснафта» станом на 17.12.2019 р.; довідки від 21.07.2020 №26-00/101 про доходи позивача за грудень 2019 р. січень 2020 р.; довідки №26-00/100 від 21.07.2020 про нараховані суми при звільненні позивача; довідки від 28.07.2020 №15-00-93/8/338 про доходи позивача за січень-лютий 2020 р.; наказу АТ «Укртранснафта» №335 від 28.09.2018 «Про функціональні та виробничі підрозділи Товариства»; штатного розпису ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» станом на 16.12.2019 р.; штатного розпису ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» станом на 28.02.2020 р.; витягу зі штатно-посадового розміщення працівників АТ «Укртранснафта» Транспортна дільниця станом на 16.12.2019 року; витягу зі штатно-посадового розміщення працівників АТ «Укртранснафта» Транспортна дільниця станом на 28.02.2020 року; робочої інструкції водія автотранспортних засобів транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта»; робочої інструкції охоронника групи швидкого реагування сектору безпеки Лінійної виробничо-диспетчерської станції «Сколе» АТ «Укртранснафта»; робочої інструкції машиніста компресорних установок транспортної дільниці лінійної виробничо-диспетчерської станції «Сколе» АТ «Укртранснафта»; витягу з журналу обліку звільнених працівників ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» за період з 17.12.2019 по 27.02.2020; витягу з журналу обліку звільнених працівників АТ «Укртранснафта», а саме у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України за період з 17.12.2019 по 27.02.2020; посвідчень тракториста-машніста, машиніста компресорних установок, наповнювача балонів ОСОБА_4 ; наказу АТ «Укртранснафта» № 03-ОП від 14.01.2019 р.; витягу з наказу АТ «Укртранснафта» №365-К від 12.09.2019 про звільнення ОСОБА_5 ; витягу з наказу АТ «Укртранснафта» №365-К від 12.09.2019 про звільнення ОСОБА_6 ; витягу з наказу АТ «Укртранснафта» №126/О від 30.09.2011 про прийом на роботу водієм автотранспортних засобів (пожежної машини) ОСОБА_7 ; - свідоцтва ОСОБА_7 (видане 29.08.2014, серія НОМЕР_2 ) про присвоєння виробничої кваліфікації машиніста насосних установок пожежно-рятувального транспортного засобу; адвокатських запитів адвокатеси ОСОБА_1 №06-01/03-2020 від 06.03.2020 р., №06-03/03-2020 від 06.03.2020 р., №06-04/03-2020 від 06.03.2020 р., №10-01/03-2020 від 10.03.2020 р., №25/03-2020/01 від 25 березня 2020 р., №25/03-2020/02 від 25 березня 2020 р. ; листа №04-00/11/1122-20 від 18.03.2020 р. АТ «Укртранснафта» на адвокатські запити ОСОБА_1 ; листа №443/28-10-43-03-14 від 18.03.2020 р. офісу великих платників податків ДПС України на адвокатські запити ОСОБА_1 ; листа №63-00/10 від 16.03.2020 р. первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» на адвокатські запити Остимчук О. О.; Статуту АТ «Укртранснафта»; колективного договору АТ «Укртранснафта»; виписки з ЄДР АТ «Укртранснафта».

Згідно з наказом генерального директора АТ «Укртранснафта» від 17.12.2019 №592-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» скорочено окремі посади функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» згідно з додатками до цього наказу.

Підставою для прийняття Наказу №592-К від 17.12.2019 року зазначено, що: «У зв`язку з затвердженням нової організаційної структури функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням», змінами в організації виробництва і праці, оптимізацію бізнес-процесів даного напрямку, перерозподілом функціональних обов`язків та, як наслідок, необхідністю скорочення чисельності та штату працівників…»

Суд погоджується з доводами представника відповідача-1 про те, що право визначати чисельність і штат працівників належить власникові або уповноваженому ним органу і ніхто не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. Вказане право підприємству надано відповідно до ст.64 ГК України (підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис).

Суд звертає увагу, що відповідачем-1 на адресу первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів надіслано подання №26-03/9/579-20 від 10 лютого 2020 року на звільнення позивача у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для розгляду.

Первинна профспілкова організація АТ «Укртранснафта» м. Львів, листом №ПК-25/02-14 від 25.02.2020 надала згоду на звільнення позивача.

Крім того, 26.12.2019 року позивача було ознайомлено з попередженням від 23.12.2019 року №26-03-93/9/5677-19 про скорочення посади та наступне звільнення. Одночасно з попередженням АТ «Укртранснафта» проінформувало позивача про відсутність підходящої роботи та відповідних вакантних посад. Також позивача повідомлено про те, що з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, йому будуть запропоновані всі вакантні посади (інша підходяща робота), які з`являться в Товаристві протягом цього періоду. Проте, як вказує представник відповідача-1 в АТ «Укртранснафта» за період з 17.12.2019 року по 27.02.2020 року не було будь-яких вакантних посад, на підтвердження цього надає суду інформаційну довідку №26-00/97 від 21.07.2020 р. Також, представник відповідача-1 стверджує, що підстав для визначення переважного права залишення на роботі не було, тобто в штаті відповідача-1 не було інших осіб, які, маючи таку ж кваліфікацію і освіту, виконували однакову роботу (автотранспортне обслуговування ремонтно-будівельних робіт), про що зазначається у протоколі відповідача-1 від 09.12.2019 р.

Отже, судом встановлено, що відповідач-1 своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення та отримав згоду профспілкового органу, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

Так, згідно з витягом із штатно-посадового розміщення працівників АТ «Укртранснафта» Транспортна дільниця, станом на 28.02.2020 року, було 23 (двадцять три) посади водій автотранспортних засобів, з них 15 (п`ятнадцять) посад водій автотранспортних засобів суміщались іншими працівниками. Крім того, згідно з штатним розписом ЛВДС «Сколе», станом на 28.02.2020 року, було 12 посад водій автотранспортних засобів.

Відповідачем АТ «Укртранснафта» надано суду витягу з наказу № 3-ОП від 14.01.2019 року АТ «Укртранснафта», з якого вбачається, що 25 (двадцять п`ять) працівників АТ «Укртранснафта» отримували доплату (надбавку) за суміщення посади водій автотранспортних засобів.

Для встановлення суміщення посад у штатному розписі підприємства має бути передбачена вакантна посада. У разі відсутності вільної посади або посади в штатному розписі, суміщення посад є неможливим і доплата за суміщення посад не може здійснюватись, (пункт 9 Інструкції щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 р. № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», затверджена Держкомпраці СРСР від 14 травня 1982 р. № 53-ВЛ ратифікованої постановою ВРУ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12 вересня 1991р. № 1545-ХІІ).

Суд дійшов висновку, що з моменту попередження та до звільнення позивача у виробничому підрозділі ЛВДС «Сколе», де і працював позивач на посаді водій автотранспортних засобів, існували вакансії, зокрема 25 (двадцять п`ять) вакансій водій автотранспортних засобів, тому відповідач-1 не виконав обов`язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозиції про всі наявні вакансії, які існували на момент звільнення, адже не запропонував позивачу жодну з вакансій водія автотранспортних засобів.

Отже, вказані вище обставини дають підстави суду сумніватись у законності звільнення ОСОБА_2 за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині визнати протиправним та скасувати наказ в.о.генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» Кость Ігоря Юрійовича від 27 лютого 2020 року №173-К «З кадрових питань» про звільнення ОСОБА_2 та зобов`язати Акціонерне товариство «Укртранснафта» (Код ) поновити ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» Акціонерного товариства «Укртранснафта» з 28 лютого 2020 року обґрунтований та підлягає задоволенню.

Суд, зауважує, що визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (аналогічного висновку дійшов ВССУ при розгляді справи №223/30/16-ц від 25.09.2017).

Оскільки суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, то в порядку ст. 235 КЗпП України позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Отже, з АТ «Укртранснафта» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2020 року по день винесення рішення у даній справі 26.02.2020 року (250 робочих днів), що становить, з врахуванням середнього заробітку ОСОБА_2 , отриманого ним за грудень 2019 року та січень 2020 року, 147312,50 грн.

Оскільки звільнення позивача відбулось 27.02.2020 року, відтак для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, за основу береться заробітна плата за фактично відпрацьовані позивачем повних два календарні місяці, що передували дню звільнення, а саме: грудень 2019 року та січень 2020 року.

Згідно з довідкою про доходи №26-00/100 від 21.07.2020 року видана АТ «Укртранснафта» - заробітна плата у грудні 2019 року становила 12057,58 грн., у січні 2020 року 7288,11грн.

Кількість робочих днів позивача у грудні 2019 року становила 21 день, у січні 2020 року - 29 дні.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 складає: (12057,58 грн. + 7288,11 грн.) : (29) = 667,09 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу з дня звільнення 27 лютого 2020 року по день поновлення на роботі 26 лютого 2021 становить 250 днів.

З урахуванням викладеного з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 166772,50 грн. (667,09 грн. х 250 днів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в решті позовних вимог провадження у справі закрити.

Також, враховуючи положення статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць.

Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір у розмірі 1681,00 грн. підлягає стягненню з АТ «Укртранснафта» на користь держави.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги представника позивача задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. генерального директора Акціонерного товариства «Укртранснафта» Кость Ігоря Юрійовича від 27 лютого 2020 року № 173-К «З кадрових питань» про звільнення ОСОБА_2 .

Поновити ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів транспортної дільниці ЛВДС «Сколе» Акціонерного товариства «Укртранснафта» з 28 лютого 2020 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Уктранснафта» (місце знаходження: 01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28.02.2020 року по 26.02.2021 року у сумі 166 772 (сто шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 50 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Уктранснафта» (місце знаходження: 01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), сплачений ним судовий збір у сумі 1 681 грн. (тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді водія та виплати заробіної плати за один місяць.

В решті позовних вимог провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Акціонерне товариство «Уктранснафта» (місце знаходження: 01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, ).

Відповідач-2: в.о.генерального директора Акцонерного товариства «Укртранснафта» Кость Ігор Юрійович (місце знаходження: 01010, м. Київ, вул. Московська 32/2, ).

Повний текст рішення складено 03.03.2021 року.

Головуючий суддя В .Я. Курницька