Справа №642/6353/20
Провадження №2/639/1253/21
09 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді - Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Волкової С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 18.12.2019 року у розмірі 66 920, 61 грн., яка складається з 65 000 грн. сума основного боргу, 1272 грн. 3% річних та 648, 61 грн. інфляційні. Також просить стягнути суму сплаченого судового збору та понесених витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.12.2019 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг до 01.04.2020 року в національній валюті України 65 000 гривень, про що відповідачем була написана розписка від 18.12.2019 року. Згідно розписки кошти підлягали поверненню до 01.04.2020 року. 05.08.2020 року на адресу відповідача була направлена претензія-попередження про повернення суми заборгованості за розпискою. Претензія не була отримана відповідачем та повернулась з відміткою: за закінченням терміну зберігання. Також, 20.09.2020 року претензія-повідомлення з доданими копіями документів була направлена відповідачу по Вайберу ( НОМЕР_1 ) та отримана в цей же день. Але жодної відповіді отримано не було. Проте, відповідач свої зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення коштів, належним чином не виконала, в результаті чого за нею виник борг в сумі 65 000 гривень. Не виконуючи зобов`язання, взяті на себе за Договором, відповідач порушила умови укладеного Договору щодо строків повернення коштів, та ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, відповідно до яких одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк, установлений договором. Отже відповідач повинна також сплатити 1272 грн. 3% річних та 648, 61 грн. інфляційні.
У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.03.2021 року цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Одинець Любові Петрівни до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано за підсудністю Жовтневому районному суду м. Харкова.
Згідно з супровідним листом Ленінського районного суду м. Харкова від 17.03.2020 року вищевказані матеріали цивільної справи направлені на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова та отримані останнім 19.03.2020 року.
Відтак, для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова - Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.03.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання.
В судове засідання позивач та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 не з`явились, остання подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того, представник позивача надала заяву, в якій просила не розглядати її клопотання про вклик свідків.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи згідно вимог ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з письмових доказів, 18.12.2019 року ОСОБА_4 взяла у борг у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 65 000 грн., яку зобов`язалась повернути до 01.04.2020 року, що підтверджується копією та оригіналом розписки (а.с. 5, а також оригінал розписки).
05.08.2020 року на адресу відповідача була направлена претензія-попередження про повернення суми заборгованості за розпискою, однак претензія не була отримана відповідачем та повернулась з відміткою: за закінченням терміну зберігання (а.с.8-9).
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.
Частиною 4 ст. 263 ЦК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.
Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013 року Верховного Суду України у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи у судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Оскільки в даному випадку прострочена сума визначена у розмірі 65 000,00 грн., це передбачає і нарахування 3 % річних в сумі 1 272,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 648,61 грн., що підтвердужться відповідним розрахунком (а.с. 6).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній впостанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18).
Аналізуючи досліджені докази та встановлені оставини, навність оригналу розписки у позивача та зміст розписки про передачу грошей, враховуючи, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики грошей в сумі 65 000,00 грн. без зазначення процентів, однак відповідач у передбачений договором строк зобов`язання за договором не виконала і суму боргу не повернула, під час розгляду справи відзив з відповідними запереченнями та доказів на їх підтвердження не надала і не довела обставин, що свідчили б про повернення боргу позивачеві, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 18.12.2019 року у розмірі 66 920, 61 грн., яка складається з 65 000 грн. суми основного боргу, 1 272,00 грн. 3% річних та 648, 61 грн. інфляційних.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, у зв`язку із задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. (а.с.4).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 166, 256, 263- 265 ЦПК України, ст.524, 525, 526, 553, 554, 625, 1046, 1047, 1049,1050 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 66 920 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 61 копійку, яка складається: з суми основного боргу - 65 000 гривень, 3% річних - 1 272,00 гривень, інфляційних витрат - 648, 61 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 22.06.2021 року.

Суддя Н.В. Баркова