П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 361/320/20

Номер провадження 22-ц/824/8855/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я. В, Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради, про визнання недійсним правочину оформленого договором дарування від 19 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Бурлакою Л. К., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під номером 988 про дарування ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 106; покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб від якого, сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 березня 2016 року ОСОБА_8 змінила своє ім`я на ОСОБА_9 , а з 16 травня 2019 року вона змінила прізвище на ОСОБА_4 .

За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя сторонами було придбано майно.

Так, 07 березня 2018 року між відповідачем та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу, трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Надалі, у квартирі була зареєстрована та фактично проживала дитина сторін.

19 липня 2018 року між відповідачем та її дідом - ОСОБА_5 укладено договір дарування вищевказаної квартири.

Перед укладенням вказаного договору спільний син був знятий із реєстраційного обліку квартири.

Таким чином, на думку позивача, відповідач здійснила розпорядження нерухомим майном, право на користування яким мала малолітня дитина - ОСОБА_12 . Таке відчуження квартири відповідач здійснила без надання відповідного дозволу органом опіки та піклування, що суперечить чинному законодавству та інтересам малолітнього сина.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року (т. ІІ а.с. 06-10) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради, про визнання правочину недійсним, відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, 05 травня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги те, що договір дарування квартири від 19 липня 2018 року було укладено без відповідного погодження органу опіки та піклування, що грубо порушує чинне законодавство України щодо необхідності захисту батьками майнових та немайнових прав дитини, недопущення обмеження/погіршення житлових умов.

Скаржник зазначає, що на момент укладення оскаржуваного договору дарування від 19 липня 2018 року у власності та користуванні подружжя та кожного з батьків дитини не перебувало у власності іншого нерухомого майна, яке могло б бути використане для реєстрації у ньому малолітньої дитини та її проживання. Зняття малолітньої дитини з реєстраційного обліку відбулося у день укладення оспорюваного правочину без забезпечення дитині іншого місця проживання. Крім того, відповідач попередньо не зверталася до органів опіки та піклування із заявою про надання дозволу на вчинення оскаржуваного правочину та не отримала згоди на його вчинення.

Факт наявності згоди позивача на зняття дитини з реєстраційного обліку в квартирі, на думку скаржника, не є свідченням дотримання батьками майнових/житлових прав дитини.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

14 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Відповідач зазначає, що укладення договору дарування, зняття з реєстрації місця проживання та поновлення реєстрації місця проживання дитини, відбулося за повної та всебічної згоди позивача.

На думку відповідача, жодні права малолітньої дитини ОСОБА_12 в результаті укладення оспорюваного договору, порушено не було. Зазначене підтверджується й поясненнями Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23 березня 2020 року.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Цигарьов О. О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача - адвокат Білик П. М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Представник третьої особи до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення оспорюваного позивачем договору дарування, права та інтереси малолітнього ОСОБА_12 порушені не були, а сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення правочину не є безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 укладено шлюб (т. І а.с. 09) у якому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 (т. І а.с. 11).

02 березня 2016 року ОСОБА_8 змінила своє ім`я на « ОСОБА_9 » (а.с. 10).

07 березня 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. І а.с. 18-20).

Станом на 11 липня 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_12 та ОСОБА_14 (т. І а.с. 21).

Із довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування від 04 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_12 було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , за згодою батька ОСОБА_2 (т. І а.с. 174).

19 липня 2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області видано довідку про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані особи не значаться (т. І а.с. 173).

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурлакою Л.К., ОСОБА_2 надав свою згоду дружині ОСОБА_4 на дарування квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 (т. І а.с. 169).

19 липня 2018 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири згідно якого, ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п. 4.4. вказаного договору, чоловік дарувальника, ОСОБА_2 , дає свою згоду на дарування вищевказаної квартири (т. І а.с. 22-23).

19 липня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 укладено договір дарування квартири згідно умов якого, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (т. І а.с. 168).

19 липня 2018 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за собою. (т. І а.с. 171-172).

Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 04 лютого 2020 року, 26 липня 2018 року за згодою батька ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_12 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 175).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , розірвано (а.с. 16-17).

16 травня 2019 року ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (т. І а.с. 12).

Так, частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Частинами третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статей 17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно зі статтею 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Згідно зі статтею 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування» від 25 липня 2006 року № 19-50-556, для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Таким чином, у випадках, коли з поданих нотаріусу документів, зокрема зі змісту правоустановлювального документу, довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини, вбачається, що право власності або право користування цим майном належить дитині, нотаріусом обов`язково вимагається згода органів опіки та піклування.

Нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації.

Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Після придбання зазначеної квартири у ній були зареєстровані: ОСОБА_14 та малолітній ОСОБА_12

19 липня 2018 року за згодою батька ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_12 знято із реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_3 .

З вказаного вбачається, що станом на час укладення оспорюваного договору дарування квартири АДРЕСА_1 , у ній не було зареєстровано жодної особи, а тому, згода органу опіки та піклування при відчужені квартири потрібна не була.

Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що 19 липня 2018 року між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_14 (обдаровуваний) укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , а 26 липня 2018 року малолітню дитину ОСОБА_12 за згодою позивача, було зареєстровано за вищевказаною адресою.

З вказаного вбачається, що оспорюваний договір дарування вищевказаної квартири, не зменшив і не обмежив прав неповнолітнього ОСОБА_12 , який на даний час зареєстрований та проживає у квартирі, що є предметом оспорюваного договору.

Колегія суддів бере також до уваги й пояснення Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області з яких вбачається, що на думку останнього, на час укладення оспорюваного правочину права дитини порушені не були (т. І а.с. 215-217).

Таким чином, суд першої інстанції врахувавши вищенаведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права та інтереси малолітнього ОСОБА_12 порушені не були, а факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного договору дарування квартири, у даному випадку, не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Посилання скаржника на відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на укладення оспорюваного договору, є безпідставним, оскільки на час укладення оспорюваного договору не мали ні права власності, ні права користування спірною квартирою. Крім того, за згодою безпосередньо позивача, як батька-представника малолітньої дитини.

Посилання скаржника на те, що зняття малолітньої дитини з реєстраційного обліку відбулося без забезпечення дитині іншого місця проживання, є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2018 року малолітню дитину ОСОБА_12 було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання, проте 26 липня 2018 року дитину було знову зареєстровано за вищевказаною адресою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О. В. Шахова