Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2021 Справа №607/14394/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Майки Максима Борисовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТА КБ ПриватБанк пред`явив до суду позов до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09 березня 2011 року у розмірі 98762,21 гривень станом на 31 липня 2020 року, яка складається із наступного: 961,41 заборгованість за кредитом; 97143,02 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом; 657,78 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву №б/н від 09 березня 2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 1000 гривень. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Однак, в порушення виконання зобов`язань відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 31 липня 2020 року у неї наявна заборгованість у розмірі 98762,21 гривень, яка складається із наступного: 961,41 заборгованість за кредитом; 97143,02 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом; 657,78 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на наведене, представник позивача просив задовольнити позов.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов до суду відзив на позов, згідно якого заперечує проти викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що позивач вказує на необхідність застосування до правовідносин Умов та правил, які те зміщені у мережі Інтернет. Відповідачка вважає, що для застосування до правовідносин між Позивачем та Відповідачем Умов та правил, необхідним є не лише посилання на вказаний документ в Заяві, а і скріплення самого документа підписами Сторін. При цьому, зазначає, що позивачем не доведено можливість застосування до правовідносин спірних Умов та правил, оскільки в матеріалах справи відсутні докази існування Умов та правил на час виникнення спірних правовідносин в редакції, яка долучена до матеріалів справи; до матеріалів справи не долучено витягу із книги обліку наказів про затвердження вказаних Умов; текст Умов не підписаний Відповідачем; докази ознайомлення Відповідача з Умовами в конкретній редакції, станом на час підписання Заяви-анкети відсутні. «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору». Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому зазначити яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви є нереальним. Оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету відповідач мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, які начебто, затверджені наказом від 26.02.2015 року та тарифи, на які посилається позивач, як і відсутні докази того, що вони були надані відповідачу. Окрім цього, в оригіналі даний доказ в супереч вимогам до електронного доказу (ст. 100 ЦПК України) не поданий, електронний цифровий підпис на доказі відсутній. Матеріали справи не містять доказів видачі кредитних коштів, отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Жодних інших норм законодавства, які б передбачали можливість виникнення між сторонами правовідносин позики (кредиту) без фактичного надання коштів у розпорядження відповідача позивач не навів. Виписка не містить доказів видачі кредиту (операції не містять джерела перерахування коштів (рахунку), а сума залишку після операцій «Збільшення/Зменшення» кредитного ліміту у відповідній графі виписки становить «0»). Також, відповідачка вказує що долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг нею не визнаються та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.05.2015 року шляхом підписання заяви-анекети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме даних умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. У позовній заяві зазначено, що відповідно до Умов і правил, що почали діяти 01.03.2019 року проценти становлять 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0% для картки «Універсальна голд». Про такі зміни у відсотковій ставці Відповідач повідомлений належним чином не був, відсоткова ставка змінена та збільшена позивачем в односторонньому порядку. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні позову.

Від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду відповідь на відзив, суть якої зводиться до того, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку -Avw.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якого чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі _2,5 % ( 30,00_% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Так, представник позивача вказує, що підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Покликаючись на зазначені обставини просить позов задовольнити.

17 березня 2021 року від позивача надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути із відповідачки ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 09 березня 2011 року в розмірі 7968,01 гривень, з яких: 961,41 гривень заборгованість за тілом кредиту в тому числі 961,41 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2300,50 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 4706,10 гривень заборгованість з пені, а також понесені позивачем судові витрати.

Від відповідачки ОСОБА_1 22 березня 2021 року надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, зміст яких ідентичний змісту відзиву, який долучений до матеріалів справи.

30 квітня 2021 року від позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшли до суду письмові пояснення, у яких представником позивача викладено обставини аналогічні тим, які зазначені у відповіді на відзив.

21 травня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Судом установлено:

09 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 1000 гривень, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідачка згідна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг; вона ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Довідку про зміну умов кредитування, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, який долучено до заяви про зменшення позовних вимог, заборгованість ОСОБА_1 станом на 07 лютого 2021 року становить7968,01 гривень, з яких: 961,41 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2300,50 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4706,10 гривень заборгованість по пені.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09 березня 2011 року підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути інші його складові, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, а також пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (https://privatbank.ua) як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (https://privatbank.ua), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, підвищення процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, суд погоджується із твердженням відповідачки про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (09 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, у якій зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно реалізувати своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, за захистом яких він вправі звернутися до суду шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в розмірі 961,41 гривень у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09 березня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до переконання про порушення права позивача на повернення відповідачкою фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 961,41 гривень.

Вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 4706,10 гривень до задоволення не підлягають, оскільки її сплата умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, не передбачена, а Тарифи і Умови, якими передбачається порядок їх нарахування та розміри, відповідачем не підписані, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 березня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту.

При вирішенні позову в частині стягнення 2300,50 гривень заборгованості за простроченими відсотками, , суд виходить із того, що вказана сума нарахована на підставі п. 2.1.1.2.12 Умов, згідно якого процентна ставка у випадку порушення строків погашення кредиту становить 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд». Однак, зазначені Умови відповідачкою не підписані. Натомість умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, сплата прострочених відсотків за користування кредитними коштами не передбачена.

Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2300,50 гривень не підлягає до задоволення.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 961,41 гривень фактично отриманих та використаних відповідачем кредитних коштів.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, отже судовий збір підлягає стягненню частково, виходячи із наступного розрахунку: 961,41 (задоволена частина позовних вимог):7968,01 (ціна позову) х 100 = 12,06%, відтак, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 253,50 гривень (12,06% від 2102) = 253,50 гривень.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 березня 2011 року в розмірі 961,41 (дев`ятсот шістдесяти однієї) гривні 41 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 253,50 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 02 липня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ , 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка