05.07.2021 Єдиний унікальний номер 205/616/21
Провадження № 2/205/1433/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Далакян Л.А.,

представника позивача - Скочко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги, тим, що відповідно до ордеру серії П91 № 209 від 06 грудня 1991 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів ОСОБА_3 на склад сім`ї з чотирьох осіб: дружина - ОСОБА_3 , чоловік - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_5 , була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 із житловою площею 28,7 кв. м. На цей час окрім неї в зазначеній квартирі зареєстрований її брат - відповідач у справі, який не проживає в зазначеній квартирі з 2005 року і його особистих речей в квартирі не має. Фактичне місце проживання відповідача їй не відоме. В добровільному порядку відповідач не бажає подати заяву про зняття його з реєстраційного обліку, чим перешкоджає позивачу в користуванні належним майном. Окрім того, відповідач не сплачує комунальні послуги. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

16 лютого 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

27 травня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 05 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_6 підтримала вимоги викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ч. 4 ст. 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 36, 37, 65), також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 68), заперечень проти позову суду не представив.

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, засобами поштового зв`язку направив до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі, рішення прийняти згідно наявних у справі матеріалів та відповідно до вимог чинного законодавства.

05 липня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи пояснення представника позивача, показів свідка ОСОБА_7 , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 є братом позивача ОСОБА_8 , що підтверджується ордером серії П91 № 209 від 06 грудня 1991 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів, де зазначено, що квартиру АДРЕСА_1 було надано для проживання ОСОБА_3 та членам її родини: чоловіку - ОСОБА_4 , сину - ОСОБА_2 , доньці - ОСОБА_5 (а. с. 8).

Батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке було повторно видано Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1547 (а. с. 9).

14 квітня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Красногвардійським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 266 (а. с. 11). Позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Матір позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 17), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1248.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 розірвано (а. с. 12-15).

20 жовтня 2020 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 349 (а. с. 16). Позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується довідкою № 11936 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 листопада 2019 (а. с. 18).

Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше 15 років, тобто понад встановлені строки, визначені діючим законодавством України, що підтверджується актами про його не проживання за місцем реєстрації, складеними мешканцями квартир АДРЕСА_3 (а. с. 50, 52).

Також у судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_7 , яка підтвердила обставини викладені у позовній заяві та пояснила, що є сусідкою позивача. Також зазначила, що відповідач за адресою: АДРЕСА_2 не проживає 20 років, його особистих речей у квартирі не має, позивач постійно мешкає в зазначеній квартирі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Зазначені правила статей 71 та 107 ЖК УРСР є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перше з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення.

Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими.

Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідача на її користь, питання про стягнення судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 9, 64, 71, 72, 107 ЖК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 14 липня 2021 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 17 липня 2000 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя: Т.П. Терещенко