Справа № 308/8239/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник: ОСОБА_1 , виконавець: Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник: ОСОБА_1 , виконавець: Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Зі змісту заяви вбачається, що замінити первісного стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФШАНС» (Ідентифікаційний код згідно , місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, рахунок 1BAN: НОМЕР_1 в AT «Альфа-Банк», МФО: 300346) просить заявник у виконавчому провадженні №49947415, відкритому 27.01.2016 року Ужгородським міським відділом Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) на виконання виконавчого напису, вчиненого 05.03.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., за реєстровим № 476, стосовно звернення стягнення на майно боржника: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), про що постановити відповідну ухвалу.

Мотивуючи вказані вимоги, заявник зокрема вказує на те, що 07.03.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (код за ) як Іпотекодержателем та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) як Іпотекодавцем укладено Іпотечний договір №181-022/Zфкіп-08, посвідчений 07 березня 2008 року Петрик Н.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 515.

Іпотека за Іпотечним договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Кредитним договор №І81-022/ФК-08 від 07 березня 2008 р. (надалі - Кредитний договір), укладений між Іпотекодержателе ОСОБА_1 (Позичальник, Іпотекодавець), Іпотекою за цим Договором також забезпечуються вимоги Іпотекодержателя щодо відшкодування: штрафних санкцій, передбачених цим договором; витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням-стягнення на предем іпотеки; витрати на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов цього Договору.

05.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірин Вікторівною, було вчинено виконавчий напис (надалі - Виконавчий напис) на Іпотечному договорі, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тлумач, Івано-Франківської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце роботи: невідоме.

Згідно Іпотечного договору № 181-022/Zфкіп-08, посвідченого 07 березня 2008 року Петрик Н. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області зареєстровано в реєстрі за № 515, зазначене нерухоме майно передане ОСОБА_1 в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» у якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №181-022/ФК-08 від 07 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», строку платежу за яким настав 23 вересня 2013 року.

На підставі Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку, посвідченого Соколовим О.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, червня 2010 року за реєстровим № 2258, а також Акту приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 22 вересня 2010 року - до Публічного акціонерне товариства «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора ТОВ «Укрпромбанк» та AT «Дельта Банк» набуло статусу Нового кредитора згідно ст. ст. 512-514, 516 ЦК України.

Строк, за який провадиться стягнення за Виконавчим написом: з 01 липня 2010 року по 23 вересня 2013 року.

Виконавчий напис пред`явлено стягувачем (іпотекодержателем) AT «Дельта Банк» до примусового виконання до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), де 27.01.2016 року відкрито та, наразі, триває виконавче провадження № 49947415 (державний виконавець Секерня Євгеній Миколайович) на користь ПАТ «Дельта Банк».

28 липня 2020 р. відбулися торги (електронний аукціон) з продажу лоту, до складу якого входив кредитний портфель (ПАТ «Дельта Банк»), що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 1631 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 29 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 3 кредитними договорами, що забезпечені іншою заставою та 127 беззаставними кредитними договорами.

До складу кредитного портфеля входило, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 181- 022/ФК-08 від 07.03.2008 р. та договорами забезпечення (Іпотечним договором №181-022/Zфкіп-08, посвідченим 07 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. за реєстровим № 515, і Договором поруки № 181-022/Zпop-08 від 07.03.2008 р.).

За результатом аукціону переможцем відкритих торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Норми Цивільного процесуального кодексу України, як і норми Кодексу адміністративного судочинства, також регламентують порядок заміни сторони виконавчого провадження. Зокрема, згідно ст. 442 ЦПК у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді аналогічних правовідносин по справі №826/7981/17 у своїй Постанові від 26.02.2020 року дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 3 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон України «Про виконавче провадження») підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема - виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 цього Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього ж Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 181 КАС України в редакції, яка діяла на час розгляду заяви в суді першої інстанції, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 287 КАС України у чинній на цей час редакції).

Відповідно до частини першої статті 264 КАС України в зазначеній редакції у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником (ч. 1 ст. 379 КАС України у чинній на цей час редакції).

У разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 181 КАС України (у відповідній редакції).

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 264 КАС України в редакції, яка діяла на час розгляду заяви в суді першої інстанції, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція є аналогічною викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 826/7941/17.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду Касаційного адміністративного суду, від 27 січня 2021 року у справі № ЗВ/380/22/20. Зокрема зазначено, що судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 379 КАС України, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, оскільки заявником ставиться питання про заміну сторони виконавчого провадження при виконанні приватним виконавцем рішень інших органів, зокрема, виконавчого напису нотаріуса, суддя доходить переконання, що такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом, а тому не підлягає розгляду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у порядку цивільного судочинства.

Тикам чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною заявою у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити заявнику, що дана заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник: ОСОБА_1 , виконавець: Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.