КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 357/8908/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8234/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Б.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

22 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк»подав до суду позов до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 10.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між неюта Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Також зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, в свою чергу зобов`язалась,повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість станом на 15.06.2020 року становить 26056,95 грн. та складається з наступного:

- 18336,13 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 18336,13 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 7670,82 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 50,00 грн. - нарахована пеня;

- 0,00 грн. - нараховано комісії.

У зв`язку із викладеним, просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 26056,95 грн. за кредитним договором № б/н від 10.03.2011 року та судові витрати у сумі 2102,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.03.2011року, що становить18 336 грн. 13 коп. та судові витрати у розмірі 1471 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись ізрішенням суду, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що надані позивачем документи, а саме анкета-заява, та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписана відповідачем, що підтверджують погоджений між сторонами договору розмір процентів за користування кредитними коштами.

06 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 яка просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та законними, натомість скаржником не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність боргових зобов`язань перед позивачем.

24 травня 2021 року представник скаржника подала пояснення на відзив в якому зазначила, що відповідач користувалась коштами, погашала заборгованість, отже приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувалась із розміром боргу та нарахованими відсотками та неустойкою.

В іншій частині рішення не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 10.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16 100 грн. 00 коп, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження факту укладення кредитного договору Банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», довідку про видані картки, копію заяви позичальника, Витяг з «Тарифів», копію наказу банку щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Разом з тим суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявні підстави для стягнення суми заборгованості в розмірі 18336,13грн.

Проте, з такими висновкомсуду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може.

Відповідно до ч.1 ст. 1048та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 10 березня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на Витяг з Тарифів Банку, а також на довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,що підписана відповідачем 10.03.2011 року.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що особисто підписана відповідачем, містить інформацію щодо погодження сторонами договору розміру базової відсоткової ставки на місяць, що становить 2,5%, підвищеної ставки в розмірі 7% та нарахування пені.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до ст. 627 ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, тобто сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем сплати процентів та штрафів за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано іншого розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок, а відтак колегія суддів вважає доведеним, що станом на 15.06.2020 року відповідач має заборгованість за простроченими відсотками 7670,82 грн. (збільшена відсоткова ставка 7%) та 50,00 грн. пені.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення заборгованості по відсоткам та пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів та пені не відповідають обставинам справи та наданим позивачем доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 3153 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерціного Банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2021 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах та пені за користування кредитними коштами скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів та пені за користування кредитними коштами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 7720,82 грн.заборгованості по процентах та пені за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 10 березня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001)на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі ) 3153 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді