ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц / 819/980/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Департамент патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Херсонській області,

відповідач - Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 березня 2021 року у складі головуючого судді Ус О.В.,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України та просив стягнути з державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000.00грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 січня 2019 року інспекторами взводу №2 роти ТОП УПП в Херсонській області Департаменту патрульної поліції відносно нього була винесена постанова серії НК №416185 про накладення адміністративного стягнення за частиною 2 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425.00грн. та протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 429237 за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року визнано протиправною та скасовано постанову серії НК №416185 від 20 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425.00грн. за статті 122 частини 2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначивши, що безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано сильного душевного болю та страждань, що полягає у приниженні честі та гідності, в нервових стресах, підриві авторитету та ділової репутації, було порушено його звичайний спосіб життя та нормальне спілкування з родичами, сусідами та друзями. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 200 000.00грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000.00грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, шляхом покладення на Державну казначейську службу України обов`язку списання з єдиного казначейського рахунку. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП відносно позивача закрите у зв`язку з недоведеністю факту вчинення ним адміністративного правопорушення, постанова службової особи УПП в Херсонській області ДПП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасована судом за недоведеністю факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а провадження у справі закрито. Наведені обставини, відповідно до приписів статей 1173, 1174 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування державою позивачеві моральної шкоди незалежно від вини службових осіб, діями яких така шкода завдана. Оскільки позивач, у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, переніс моральні страждання, був вимушений достатньо тривалий час (більше трьох місяців) доводити свою правоту у суді, що беззаперечно змінило його спосіб життя, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженою особою державного органу. Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 3 000.00грн суд першої інстанції, виходив з засад розумності, справедливості, пропорційності та тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідність змін нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.

Відмовляючи у задоволені решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту закриття провадження у справі відносно нього за частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки додана позивачем до справи постанова суду у справі №766/1698/19 від 10 травня 2019 року належним чином не засвідчена, не має відмітки про набрання нею законної сили, атому не є належним доказом.

Відмовляючи у задоволені вимог щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ні під час пред`явлення позовної заяви ні під час розгляду справи не заявлено про їх наявність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду змінити, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про не доведеність позовних вимог щодо встановлення факту закриття провадження у справі за частиною 1 статті 130 КУпАП є необґрунтованим, оскільки інформація відносно набрання рішення суду носить загальнодоступний характер і знаходиться на офіційному сайті Херсонського міського суду Херсонської області, у зв`язку із чим суд мав можливість самостійно перевірити результат розгляду справи про адміністративне правопорушення № 766/1698/19. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом вважає таким, що не відповідає його душевним стражданням, завданим неправомірними діями поліцейських.

На підтвердження понесених ним судових витрат ним до позовної заяви були долучені квитанції до прибуткового ордеру на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу по двом адміністративним справам на загальну суму 6000грн., та витрат на правничу допомогу у даній цивільній справі на суму 6000грн., а тому вважає рішення суду в частині відмови у відшкодуванні судових витрат незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту патрульної поліції Бєльський Р.С. посилаючись на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної казначейської служби України Бондаренко Ю.І., посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги базуються лише на припущеннях, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 20 січня 2019 року інспектором взводу №2 роти ТОП УПП в Херсонській області ДПП лейтенантом поліції Римар Т.І. складена постанова серії НК №416185, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП у вигляді адміністративного стягнення - штрафу в доход держави у розмірі 425.00грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року, що набрало законної сили, постанова серії НК №416185 від 20 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425.00грн за частиною 2 статті 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 визнана протиправною та скасована. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

20 січня 2019 року працівниками поліції складено протокол серії №429237 про порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР України за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2019 року, що набрало законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що працівниками поліції 20 січня 2019 року протиправно винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною 2 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425.00грн. та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП відносно нього, чим завдано йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Встановивши, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року, що набрало законної сили, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти ТОП УПП в Херсонській області лейтенанта поліції Римас Т.І., третя особа Департамент патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення визнано протиправною та скасовано постанову серії НК № 416185 від 20 січня 2019 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за частиною 2 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425.00грн., а провадження в адміністративній справі закрито, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 1173,1174 ЦК України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу за незаконне притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок складення 20 січня 2019 року працівниками поліції відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП суд першої інстанції, не прийнявши в якості належного, допустимого, достовірного доказу постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2019 року у справі № 766/1698/19, дійшов висновку про недоведеність позивачем обставини, щодо встановлення факту закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Проте з таким висновком колегія суддів погодитися не може.

Не приймаючи в якості належного, допустимого, достовірного доказу постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2019 року у справі № 766/1698/19, суд першої інстанції послався на те, що надана позивачем копія постанови належним чином не засвідчена та не має відмітки про набрання нею законної сили.

Законом України «Про доступ до судових рішень» визначений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 3 вказаного Закону для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Частиною 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» суддям надано право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2019 року (реєстраційний номер рішення 81661514) у справі №766/1698/19 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Вказаною постановою провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 21 травня 2019 року.

Суд першої інстанції зазначене не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність факту закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19)

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди заподіяної складанням відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю із підстав зазначених вище.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано сильного душевного болю та страждань, що полягає у приниженні честі та гідності, в нервових стресах, підриві авторитету та ділової репутації, було порушено його звичайний спосіб життя та нормальне спілкування з родичами, сусідами та друзями.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000.00грн. суд першої інстанції виходив із характеру заподіяних моральних страждань, необхідності зміни позивачем звичайного способу життя для захисту своїх інтересів, а також загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розумний і справедливий розмір моральної шкоди, враховуючи характер правопорушення становить 3000.00 грн, оскільки вважаючи на сутність моральної шкоди, її не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди, не спростовують.

Розмір грошової компенсації моральної шкоди, який просив стягнути позивач на свою користь - 200 000.00грн., не відповідає ні характеру правопорушення, ні глибині душевних страждань, ні вимогам розумності та справедливості.

Відмовляючи у відшкодуванні судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заявляв про наявність судових витрат як при поданні позову так і при розгляді справи по суті, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат не подавався, а заявлені витрати не є співмірними складності справи.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 просив відшкодувати понесені ним судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 000.00грн., з яких 6 000.00грн. понесених ним за правничу допомогу у адміністративній справі та 6 000.00грн. на правничу допомогу у даній справі.

Порядок відшкодування витрат у адміністративній справі визначений нормами Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає відшкодуванню за правилами цивільного процесуального законодавства при розгляді цивільної справи.

А тому вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат в адміністративній справі задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем у даній справі помилковими, оскільки вони не ґрунтуються на всебічно досліджених доказах, наявних в матеріалах справи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі позивачем до позовної заяви додані:

- договір про надання правової допомоги, укладений 17 жовтня 2019 року між адвокатом Сметана С.В. та позивачем, за умовами якого адвокат прийняв доручення на ведення цивільної справи в Херсонському міському суду Херсонської області;

- квитанція до прибуткового касового ордеру від 17 жовтня 2019 року, про отримання адвокатом Сметана С.В. від ОСОБА_1 за договором від 17 жовтня 2019 року 6000.00грн.

Відповідно до пункту 4 Договору від 17 жовтня 2019 року розмір гонорару, який сплачує клієнт адвокату, визначається за домовленістю сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції (складання позовної заяви, відповіді на відзив, представлення інтересів в суді) та понесення ним витрат (квитанція до прибуткового касового ордеру від 17 жовтня 2019 року на суму 6000.00грн.).

Колегія суддів з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання адвокатом всіх процесуальних документів від імені позивача, представлення інтересів позивача у судовому засіданні, наявність квитанції про оплату правової допомоги дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 6000.00грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у позовні заяві заявляв про наявність у нього судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути на його користь, додавши до позовної заяви відповідні докази. Вказане спростовує висновок суду що позивач не заявив про наявність судових витрат, враховуючи відсутність інших судових витрат, про що і зазначено у позовній заяві.

Розмір гонорару адвоката, як вбачається зі змісту договору, не пов`язаний від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, гонорар визначений за домовленістю сторін у твердій грошовій сумі, розмір якої підтверджується квитанцією про оплату правничої допомоги.

Матеріали справи не містять відомостей, що відповідачі в суді першої інстанції заявляли про неспівмірність витрат на правову допомогу, а тому у суду були відсутні підстави для посилання на неспівмірність судових витрат.

Враховуючи положення пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у даній справі в розмірі 6000.00грн мають бути покладені на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково у сумі 3000.00грн, що становить 1.5% від ціни позову, тому судові витрати, понесені позивачем підлягають відшкодуванню у розмірі 90.00грн (200000*1.5%) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Переглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, дають підстави для висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

У зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди заподіяної складенням 20 січня 2019 року протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині залишити без задоволення з підстав зазначених в мотивувальній частині вказаної постанови. Це ж рішення в частині відмови у стягненні з відповідачів судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі слід скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати у розмірі 90.00грн.

В решті рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 березня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди заподіяної складенням 20 січня 2019 року протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити з підстав зазначених у мотивувальній частині даної постанови.

Це ж рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідачів судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (код ЄРПОУ 40108646, 03048 м. Київ, вул. Федора Ернста, б.3) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 90 (дев`яносто) грн.00коп.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко