Справа № 144/1351/20
Провадження № 22-ц/801/1411/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 рокуСправа № 144/1351/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Германа О.С., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона навчається на 1 курсі денної форми навчання Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», факультет навчально-науковий інститут технологій і інженерії, за кошти державного бюджету. Ніякого джерела доходу позивач не має.

Батько маючи інвалідність працює приватним підприємцем, має у власності частину адміністративної будівлі, приміщення актової зали, житловий будинок та автомобіль, а тому має можливість утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.

За вказаних обставин, просила суд стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, і до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання. Та просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 500,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року і до досягнення ОСОБА_1 23-х років за умови продовження навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн. 00 коп.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. компенсовано за рахунок держави.

Обґрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд врахував обставини, визначені ст. 182 СК України, зокрема, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, стан здоров`я дитини та відповідача, наявності на його утриманні іншої дитини від іншого шлюбу та наявні фінансові зобов`язання, а також виходив із принципів розумності і справедливості, врахування обставин справи та доведеності позову щодо визначеного розміру аліментів

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про стягнення з нього на користь позивача аліментів в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року і до досягнення позивачем 23-х років за умови продовження навчання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував його майновий стан та стан здоров`я, а також наявність на його утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу. Крім того вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою обов`язок утримання позивача її матір`ю. Разом з тим зазначає, що ним після досягнення позивачем повноліття і по даний час регулярно та своєчасно сплачуються аліменти.

Позивач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача повнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

ОСОБА_1 є студенткою 1-го курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту хімічних технологій та інженерії Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», форма сплати за навчання: держбюджетна, термін навчання закінчується 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою НТУ «Харківський політехнічний інститут» № 66-04-180/550 від 12 жовтня 2020 року (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 (а.с. 25) та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 (а.с. 24).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в порушення приведених норм матеріального та процесуального права, позивачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі, оскільки, як встановлено, донька відповідача у справі ОСОБА_1 навчається у Навчально-наукового інституту хімічних технологій та інженерії Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» за державним замовленням, що не заперечувалось сторонами, а про понесення витрат, пов`язаних з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо), будь-яких доказів позивачем надано не було, тобто не було доведено про потребу повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у заявленому розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача. Водночас, судом першої інстанції не було враховано стан здоров`я відповідача та наявність у нього неповнолітньої дитини від іншого шлюбу (а.с. 24).

Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу, що аліменти на утримання повнолітньої доньки повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу неврахуванням місцевим судом обставини потреби повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, стану здоров`я заявника та наявності неповнолітньої дитини є слушними та заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом їх зменшення до 1/6 частки, від заробітку (доходу) відповідача, яка відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на обставини вказаної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у зв`язку із навчанням у Навчально-наукового інституту хімічних технологій та інженерії Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року і до досягнення ОСОБА_1 23-х років за умови продовження навчання.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк