Справа № 349/46/21
Провадження № 22-ц/4808/867/21
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Соботника В. Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дородньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 05 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Гаврилюк О.О. у м.Рогатин,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.10.2012 приблизно о 19.00 год. на ділянці автодороги Мукачево-Львів ОСОБА_2 , керуючи мікроавтобусом Renault Traffic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Львова у с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 внаслідок чого ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці події. За даним фактом 02 січня 2013 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_1 як донька покійного ОСОБА_3 зазнала моральної шкоди у зв`язку з його смертю. Моральна шкода виразилась в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з смертю батька, так як не могла уявити, що життя її батька так трагічно і несподівано обірветься. Ця втрата вплинула на її стан здоров`я, з того часу перебуває у важкому психологічному стресі пов`язаному з нервовим напруженням. За життя батька постійно отримувала від нього підтримку як моральну так і матеріальну. Вказує, що водій ОСОБА_2 моральної шкоди їй не відшкодував та навіть не вибачився. Визначити рівень моральних страждань та оцінити їх в грошовому еквіваленті важко, проте наближено справедливим та адекватним розміром вважає 300 000 грн. Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 300 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Рогатинського районного суду від 05 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не враховано, що його цивільно-правова відповідальність застрахована згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не притягнув до участі у розляді справи страхову компанію. Крім того, судом не враховано що всі члени сім`ї окрім матері, яка в усній формі заявила про відсутність претензій, дали розписки на досудовому слідстві про відсутність претензій до відповідача будь якого характеру. Також судом не враховано вини покійного ОСОБА_3 у ДТП в крові якого було виявлено 4,26 проміле алкоголю та порушення ним правил передбачених ст. 127 КУпАП.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як особа, яка на законній піставі керувала Renault Traffic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану 26.10.2012 смертю в ДТП її батька - ОСОБА_3 . З огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що допущена ним необережність, яка сприяла виникненню шкоди, є грубою, тому визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000,00 грн.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 26.10.2012 приблизно о 19.00 год. ОСОБА_2 , керуючи мікроавтобусом Renault Traffic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці автодороги Мукачево-Львів, рухаючись у напрямку м. Львова, у с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці події.

Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.28)

Постановою від 28 грудня 2019 року заступник начальника слідчого відділення Рогатинського відділення поліції Борушевської О. В. закрито кримінальне провадження № 0000003 за фактом наїзду 26.10.2012 приблизно о 19.00 год. ОСОБА_2 , який керував мікроавтобусом Renault Traffic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області на пішохода ОСОБА_3 , що спричинило його смерть.(а.с.5-12)

Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування також встановлено, що в крові пішохода ОСОБА_3 виявлено спирт етиловий в концентрації 4,29 проміле.

Згідно копії свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 записано покійний ОСОБА_3 (а.с.30).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, уразі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Також установлено, що у зв`язку з втратою батька, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок смерті батька, так як не могла уявити, що життя її батька так трагічно і несподівано обірветься. Ця втрата вплинула на її стан здоров`я, вона постійно перебуває у важкому психологічному стресі та нервовому напруженні. З смертю батька , вона позбавлена права на підтримку та допомогу від нього, яку отримувала за його життя.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Докази того, що потерпілий ОСОБА_3 , який був народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 бажавабо свідомо допускав настання шкідливого результату (наприклад, суїцид) у матеріалах справи відсутні.

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Установлено, що крім перебування у нетверезому стані, потерпілий ОСОБА_3 , який був народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 на час дорожньо-транспортної пригоди порушив п.п.4.4.4.7,4.8,4.10,4.14 Правил дорожнього руху, тобто нехтував правилами безпеки руху, що підтверджується копією постанови Національної поліції України Рогатинське відділення поліції від 28 грудня 2019 року (а.с. 5-12).

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує моральні страждання, які зазнала позивач у зв`язку з втратою батька, тяжкість вимушених змін у житті, відсутність вини відповідача ОСОБА_2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди та неправомірність дій ОСОБА_3 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої він загинув.

З урахуванням вимог частини другої статті 1193 ЦК України, колегія суддів вважає, що позивач визачив завищений розмір відшкодування моральної шкоди та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 40 000 грн, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності і справедливості, ступені вини відповідача, характеру і тривалості страждань, істотності вимушених змін у життєвих відносинах позивача та конкретним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 40 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн*100=227 000 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст скалдено 09 липня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський