Справа № 729/891/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Малюшицької Я. В.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власницею вище названого житлового будинку з надвірними будівлями. Разом з нею в будинку зареєстрована та проживає її дочка-відповідачка у справі. Проживання разом з нею одному будинку є нестерпним, оскільки вона веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, приходить до будинку у нетверезому стані, часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно, принижує її перед сусідами та родичами, комунальні платежі не сплачує, добровільно виселитися не бажає. Позивачці не одноразово доводилось викликати поліцію аби захиститись від її нападів. Згідно довідки характеристики виданої Кобижчанським старостинським округом Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, ОСОБА_2 характеризується негативно. Вона має запальний характер. Систематично зловживає спиртними напоями, що спонукає до агресивних дій та конфліктів в родині. Безвідповідальна в батьківстві й у вчинках, закононеслухняна. Серед оточуючих має негативну думку про себе. Позивачка зазначає, що її дочка є особою працездатного віку, а отже має змогу працювати та забезпечити себе житлом уклавши договір оренди, придбавши житло тощо. ЇЇ проживання в будинку суперечить її інтересам, як власника житла, і я як власник житла категорично заперечує щодо її проживання в домі, зважаючи на неприпустиму поведінку по відношенню до неї.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Просить зняти відповідачку з реєстрації, так як, факт реєстрації відповідача в будинку значно ускладнює процес оформлення субсидії на сплату житлово-комунальних послуг та створює їй інші перешкоди у праві вільного користування та розпорядження своїм майном. Також позивачка зазначила, що відповідачка проживає зі своїм співмешканцем за іншою адресою більше восьми місяців.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свої заперечення обгрунтувала тим, що дійсно вона та її неповнолітня дитина зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 . На даний час дитина навчається у КЗ "Старобасанська гімназія", а вона більше 8 місяців проживає у свого співмешканця ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 травня 2000 року підтверджується, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до технічного паспорту власником будинку за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЧН №011912 на підставі рішення договору купівлі-продажу земельної ділянки Ради народних депутатів від 18.05.2000 р. АВК номер 608943 ОСОБА_1 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,215 гектарів (а.с.14-16).

Згідно з довідкою виданою відділом «ЦНАП» від 06.08.2020 №588 зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.17).

Згідно з довідкою виданою відділом «ЦНАП» від 03.08.2020 №575, зазначено, що ОСОБА_5 , 2016 р.н., який перебуває на реєстраційному обліку в АДРЕСА_1 , фактично за даною адресою не проживає (а.с.18).

Відповідно до довідки «Старобасанської гімназії» від 28.08.2020 №274, зазначено, що ОСОБА_4 , 2012 р.н. навчається і виховується у 3 класі КЗ «Старобасанська гімназія» та не знаходиться на повному державному утримані. Під час карантину з 13.03.2020 по 20.04.2020 дитина перебувала дома, а з 20.04.2020 і по даний час перебуває в навчальному закладі (а.с.19).

Відповідно до довідки-характеристики від 23.07.2020 щодо ОСОБА_2 , зазначено, що вона характеризується негативно, має запальний характер, зловживає спиртними напоями, безвідповідальна в батьківстві, серед оточуючих має негативну думку про себе (а.с.20).

Згідно вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 , було визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.125 КК України, призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт (а.с.21-22).

Згідно вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 червня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 (один) рік (а.с.23-30).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №729/819/19, провадження №3/729/238/19, ОСОБА_2 було визнанно винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170(сто сімдесят) гривень 00 копійок (а.с.31-32).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень , справа №729/1463/19, провадження 3/729/432/19р., ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт (а.с.33-34).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №729/399/20, провадження 3/729/123/20р., ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 60 (шістдесят) годин громадських робіт (а.с.35-36).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Відповідно ч.1ст. 116 ЖК УРСР,якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Окрім того, підстави виселення членів сім`ї власника житла врегульовані нормами ст. 157 ЖК УРСР, згідно з якими членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та пояснення сторін у справі, під час розгляду справи в судовому засіданні було встановлено про відсутність спору про виселення відповідача, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 більше восьми місяців не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Не дивлячись на встановлені обставини, позивачка просила суд зняти відповідача з реєстрації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, враховуючи те, що відповідачка у справі ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше 8 місяців, суд не вбачає підстав для її виселення, та вважає за необхідне відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , а вимога щодо зняття її з реєстрації не вимагає винесення окремого рішення, так як, зняття особи з реєстрації відбувається відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Крім того, суд звертає увагу позивачки, що вона обґрунтовує свої позовні вимоги з посиланням на ст. 116 ЖК України, ст. ст.319, 321 ЦК України, яка жодних з цих статей не зазначає норму, за якою суд може зняти фізичну особу з реєстрації за місцем проживання. Зняття з реєстрації не є компетенцією суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови у позові - на позивача.

Оскільки в даній справі за рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати за позовом - покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку через Бобровицький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І.Бойко