ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1077/18
Провадження № 22-ц/4820/1043/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Садік Н. Д.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 683/1077/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою її представником ОСОБА_5 , на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року (суддя Цішковський В. А., повне судове рішення складено 13 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_4 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що після смерті її матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладигівської сільської ради, та майновий пай у пайовому фонді КСП СГК ім. «Щорса» с. Ладиги. ОСОБА_6 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй та онукові ОСОБА_7 . При оформленні спадщини з`ясувала, що брат ОСОБА_2 , який має право на обов`язкову частку у спадщині, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З травня 2006 року по день смерті матері вона забезпечувала її харчуванням, проживала з нею, оскільки мати була людиною похилого віку, тривалий час хворіла і потребувала лікування, постійного догляду. Син допомоги матері не надавав, ніяк не піклувався про неї. Йому було відомо про безпорадний стан матері, проте ОСОБА_2 свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги та догляду.

Тому з посиланням на статтю 1224 ЦК України позивачка просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, у тому числі від права на обов`язкову частку у спадщині.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року у позові відмовлено.

ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати на ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не врахування доказів. Суд не врахував, що складений ОСОБА_6 заповіт визнаний судом нікчемним з формальних підстав, у зв`язку з відсутністю повноважень на вчинення нотаріальних дій у посадової особи. Мати свою волю щодо спадщини висловила у заповіті. ОСОБА_2 навідував матір лише зрідка, не надавав належного догляду та допомоги, через що ОСОБА_6 постійно страждала. Вважає, що факт ухилення відповідача від надання допомоги матері доведено показаннями свідків і не спростовано відповідачем. В силу віку і за станом здоров`я, який підтверджений медичною довідкою, ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані і потребувала стороннього догляду. Зазначені докази суд до уваги не взяв. Потреба спадкодавця у допомозі сина підтверджується самим фактом родинних зв`язків.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав. Відповідач ОСОБА_2 визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 листопада 2017 року. Після її смерті відкрилася спадщина, спадковим майном є земельна ділянка площею 3,00 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та право на частку в пайовому фонді майна КСП СГК ім. «Щорса» с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 8180 грн (0,16 %), що підтверджується копіями державного акта серії ЯБ № 372723 від 17 квітня 2006 року і свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМСК № 018982 від 25 грудня 2002 року.

За життя 14 лютого 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у рівних частках. Заповіт посвідчений секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н. М. та зареєстрований у реєстрі за № 13.

02 грудня 2017 року ОСОБА_2 і 20 березня 2018 року ОСОБА_4 звернулися до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 (до зміни прізвища ОСОБА_7 ) подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь ОСОБА_4 .

Судовим рішенням у справі № 683/3061/18 складений ОСОБА_6 заповіт на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 визнаний нікчемним.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову у позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Ухилення характеризується умисною формою вини.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб та чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку, що позивачка не довела обставин для застосування частини 5 статті 1224 ЦК України, на які посилалася на обґрунтування своїх вимог і які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_6 , яка через похилий вік та хворобу була у безпорадному стані, потребувала такої допомоги.

У справі відсутні належні, допустимі і достатні докази того, що ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані та потребувала догляду, особисто повідомляла відповідача про потребу від нього матеріальної, фізичної та психологічної допомоги, а останній умисно ухилявся від їх надання.

Показання свідків не можуть бути визнані допустимими і достатніми доказами на підтвердження обставин перебування особи у безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що стан здоров`я ОСОБА_6 підтверджується медичною довідкою, оскільки будь-які довідки медичних закладів у матеріалах справи відсутні.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи недоведеність факту перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді, вчинення ОСОБА_2 умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норми процесуального права чи неправильно застосував норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта