Справа № 476/103/21
Провадження № 2/476/92/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2021 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

23.02.2021 року АТ КБ "Приват Банк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.04.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Банку, з метою отримання банківських послуг, підписавши відповідну анкету-заяву б/н, в якій погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також відповідач був поінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Між тим, відповідач порушив взяті на себе кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 01.12.2020 року виникла заборгованість у розмірі 19726,85 грн., яка складається з: 14371,50 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 5355,35 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на вищевикладені обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 19726,85 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою від 02.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.

Представником позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав, вважає, що укладення кредитного договору з відповідачем відбулося за принципом укладення договору приєднання, а тому, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач погодився із запропонованими Банком Умовами та Тарифами. Із Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Рlatinum" вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,5 (30% на рік), розмір щомісячного платежу тощо, що свідчить про те, що сторонами при укладені договору досягнуто всіх істотних умов договору. Належним доказом, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача є виписка з банківського рахунку останнього. Розрахунок заборгованості, наданий до суду, не є первинним документом за своєю природою, між тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахункам кредитної угоди та відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Зазначає, що відповідач на протязі 8 років користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість, знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погоджувався. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Розрахунок заборгованості Банку проведений автоматизованою системою станом на 01.12.2020 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи.

У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, вважає вимоги АТ КБ «Приват Банк» безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству України. До суду надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання, оскільки вказані Умови та Тарифи Банку мають мінливий характер, тому визначити редакції Умов та правила та Тарифів Банку, які діяли на момент підписання заяви, неможливо. До того ж, жодним чином не підтверджено, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів) у визначених вказаними документами розмірах та порядку нарахування. Не вважає належним доказом роздруківку із сайту позивача Умови та правила та Тарифи Банку, оскільки цей доказ повністю залежить від умов і дій Банку, який може вносити зміни до вказаних документів за власним волевиявлення в односторонньому порядку. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку відповідача АТ КБ «Приват Банк» самостійно, без достатньої на те правової підстави, здійснювалося погашення нарахованих ним відсотків за користування кредитними коштами за рахунок тіла кредиту, а також пені, на загальну суму 12904,70 грн. Докази згоди відповідача на встановлення кредитного ліміту саме в сумі 25000 грн. відсутні. До того ж позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі Банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру). Також відсутні будь-які докази видачі кредитної картки відповідачеві.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 03.04.2012 року між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н. (а. с. 25), відповідно до якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., який в подальшому 22.10.2012 року збільшився до 19000 грн. та видано кредитну картку.

Так, 22.10.2012 року відповідачу збільшено кредитний ліміт до 19000 грн., 07.12.2012 року до 25000 грн. 13.09.2017 року розмір кредитного ліміту зменшено до 22454,86 грн., 17.09.2017 року зменшено до 22454,86 грн. А з 06.11.2019 року розмір кредитного ліміту встановлено у сумі 0,00 грн. (а. с. 23).

В заяві-анкеті позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір надання банківських послуг, а також він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Підписана відповідачем анкета-заява містить підпис позичальника, проте, в ній відсутні умови щодо виду банківських послуг, який відповідач бажав отримати, також вказаний документ не містить суми бажаного кредиту, відсоткової ставки за користування грошовими коштами, відповідальності у виді штрафних санкцій за невиконання умов договору (а. с. 25).

Банком надано до суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.04.2012 року станом на 01.12.2020 року, з якого слідує, що початковим строком відкриття кредитної лінії відповідачу та відповідно нарахування заборгованості за кредитним договором є 22.10.2012 року (а. с. 5-11).

Крім того, банком надано до суду виписку з картки відповідача станом на 02.12.2020 року, з якої слідує, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах та здійснення безготівкових операцій, між тим, погашення виниклої у результаті таких дій заборгованості здійснював не регулярно та не в повному обсязі (а. с. 12-22).

Згідно розрахунку Банку станом на 01.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість за невиконання взятих на себе зобов`язань у розмірі 19726,85 грн., яка складається з: 14371,50 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 5355,35 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. (а. с. 5-11).

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт "Рlatinum" також не містять підпису позичальника (а. с. 29-44).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Зі змісту анкети-заяви позичальника від 19.06.2012 року слідує, що в ній відсутній розмір процентної ставки та умови щодо застосування відповідальності у вигляді неустойки (штрафів та пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 15).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд стягнути з відповідача, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), також складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил відповідач ознайомився і погодився з вищевказаними умовами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.07.2019 року в справі №342/180/17 прийшла до висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приват Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма вищевказаних документів, з якими і був ознайомлений відповідач.

При цьому, суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Крім того, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Рlatinum" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та інші умови.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19.06.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також, беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за користь позивача фактично отриману суму кредитних коштів у вигляді тіла кредиту у розмірі 14371,50 грн.

В судовому засіданні представник відповідача не спростувала доводів позивача про наявність заборгованості, а також докази, на які посилався позивач з приводу користування коштами відповідачем на протязі тривалого часу.

До того ж, в ході розгляду справи відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не надходили.

Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1653,75 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" (рах. № НОМЕР_2 , , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 03.04.2012 року в сумі 14371 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят одна) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" (рах. № НОМЕР_2 , , МФО № 305299) 1653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) грн. 75 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 24.06.2021 року.

Суддя Н.В. Чернякова