Справа № 638/9121/20
Провадження № 2-зз/638/92/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання третьої особи ліквідатора ФОП ОСОБА_1 - Корольова В.В. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, ліквідатор ФОП ОСОБА_1 - арбітражний керуючий Корольов Вадим Вячеславович про визнання права власності, -

встановив:

10.06.2021 року до суду надійшла заява третьої особи - ліквідатора ФОП ОСОБА_1 - арбітражного керуючого Корольова В.В., в якій, зокрема, просить скасувати у повному обсязі заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.07.2020 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що ліквідатор ФОП ОСОБА_1 арбітражний керуючий Корольов В.В. розпоряджається усіма правами щодо майна боржника. Зазначає, що рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.03.2021 року по справі №2011/4057/2012, яким було визнано право власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_4 , не набуло чинності та не діє. Відтак ОСОБА_4 не є власником новоствореного нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення нежитлової будівлі (громадської будівлі) літ. «А-1» та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Ні позивач, ні відповідач не є власниками нежитлової будівлі літ. «А-1» за вказаною вище адресою, тому права позивача не порушені та не можуть бути відновлені. Однак накладені ухвалою суду арешт та заборона відповідачу чи третім особам вчиняти будь-які дії із нерухомим майном перешкоджає поверненню майна боржнику до складу ліквідаційної маси, примусовій реалізації майна банкрута та прилюдних торгів (аукціоні) та порушує права третіх осіб (кредиторів). Арештоване майно не належить відповідачу а тому заходи забезпечення позову не можуть обмежувати право власності щодо цього майна. Відтак відсутність вказаного забезпечення позову не може перешкоджати виконанню судового рішення, що буде прийнято за результатами розгляду даної справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши клопотання, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, ліквідатор ФОП ОСОБА_1 - арбітражний керуючий Корольов Вадим Вячеславович про визнання права власності.

З метою забезпечення позову ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.07.2020 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 274,9 кв.м. та терасу літ «А», загальною площею 107,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом заборони відповідачу чи третім особам вчиняти будь-які дії із зазначеним нерухомим майном.

При обранні виду забезпечення позову у вигляді арешту судом враховувалась співмірність із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Слід зауважити, що основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У відповідності до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст.158 ЦПК України вказано, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Частиною 9 та 10 вказаної статті передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У відповідності до ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є, зокрема, рішення та ухвали. Частинами 3 та 5 вказаної статті передбачено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Згідно до ч. 1, 2 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається із наведених норм, судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили, тобто після апеляційного розгляду справи або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Розглядаючи подане клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд зазначає, що на час розгляду заяви судовий розгляд справи триває та жодне судове рішення по суті заявлених позовних вимог судом не ухвалено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання третьої особи про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.07.2020 року у справі №638/9121/20, що не позбавляє в подальшому учасників справи звернутися до суду першої інстанції, яким накладено арешт для вирішення даного питання.

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову є передчасним, оскільки судовий розгляд справи триває, судове рішення не ухвалено, а скасування забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, тому суд вважає, що слід залишити без задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.158, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання третьої особи ліквідатора ФОП ОСОБА_1 - Корольова В.В. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, ліквідатор ФОП ОСОБА_1. - арбітражний керуючий Корольов В.В. про визнання права власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 18.06.2021 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк