РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.06.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення права користування житловим приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 права на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб 15.03.2007 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 28.07.2009 року шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу сторони проживали у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Ф-2 позивачка та відповідач зареєстровані за місцем проживання у вищевказаній квартирі.

Під час шлюбу відповідач був зареєстрований у вищевказаній квартирі. В подальшому на його ім`я Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР було видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 10.05.2007 р. на квартиру. За відповідачем було зареєстроване право власності на вказану квартиру 17.05.2007 року, реєстраційний №18884573.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.11.2016 року у справі № 465/4069/14-ц Свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 10.05.2007 р. на квартиру АДРЕСА_1 , видане Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради визнано недійсним, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний № НОМЕР_5 .

Таким чином, відповідач позбавлений права власності на житлове приміщення на підставі рішення суду, проте залишається зареєстрованим за місцем проживання у вказаному житловому приміщенні.

З часу розірвання шлюбу відповідач у вказаній квартирі не проживає.

Дана обставина підтверджується актами про фактичне непроживання від 22.09.2017 р.; 28.03.2018 р.; 24.05.2018 р.; 06.11.2019 р.; 09.09.2020 р., складеними ОСББ «24 Меридіан».

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

22 червня 2021 року представник позивача подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити. Проти заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідачка повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Так як сторони в судове засідання 22.06.2021 р. не з`явилися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання не здійснювалася.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, шо між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб 15.03.2007 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією що згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 . Так, 28.07.2009 року такий шлюб розірвано, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Вулецьке» позивачка та відповідач зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Так, Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР було видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 10.05.2007 р. на квартиру на ім`я відповідача, на підставі чого за останнім було зареєстроване право власності на вказану квартиру 17.05.2007 року, реєстраційний №18884573.

Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.11.2016 року у справі № 465/4069/14-ц Свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 10.05.2007 р. на квартиру АДРЕСА_1 , видане Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради визнано недійсним, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний № НОМЕР_5 .

17. Згідно з ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що з часу розірвання шлюбу відповідач у вищевказаній квартирі не проживає. Дана обставина підтверджується актами про фактичне непроживання від 22.09.2017 р.; 28.03.2018 р.; 24.05.2018 р.; 06.11.2019 р.; 09.09.2020 р., складеними ОСББ «24 Меридіан».

Також, судом не здобуто доказів того, що існують обставини для збереження за відповідачем права користування спірною житловою площею.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є позов підлягає до задоволення.

На основі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,13.15,81,223,259,263,265,280,354 Цивільного процесуального кодексу України,-

вирішив:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення права користування житловим приміщення,- задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ванівський Ю.М.