Справа № 209/3673/20
Провадження № 2/209/139/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.

за участі: секретаря Кулік О.О.,

позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Порядкова В.Б.,

відповідачки ОСОБА_2 , її представника - адвоката Богемської С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути відповідачку ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль «Nissan Qashgai», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Також їй відомо, що у батька були грошові кошти в розмірі 12000 доларів США, які він зберігав готівкою та щорічно декларував. 07 липня 2020 року вона звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де нотаріус Бурдік С.С. повідомила, що спадкоємцем першої черги також є дружина батька - ОСОБА_2 , з якою він зареєстрував шлюб 9 років тому, коли він знаходився на лікуванні у 8-й лікарні. Ця новина стала для неї несподіванкою, бо вона знала ОСОБА_2 , як домашню робітницю батька, а про їх шлюб їй не було відомо, хоча вона часто бувала в гостях у батька і ніяких жіночих речей, які б свідчили про постійну присутність в квартирі батька жінки, вона не бачила. Батько, коли інколи тимчасово мешкав в її, позивачки, квартирі, не вів ніякої мови про своє одруження. Відповідачка також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак, враховуючи дійсний зміст шлюбних відносин її батька та відповідачки, її ставлення до цього шлюбу та ставлення батька, вважає, що відповідачка не має морального та юридичного права на спадкування належного батькові майна, на придбання якого нею не вкладено ні копійки. Посилаючись на ст. 3 СК України, вважає за необхідне надати пояснення щодо взаємовідносин батька з відповідачкою. Так, батько жодного разу не казав, що одружився, хоча у певні періоди із-за стану свого здоров`я, він мешкав у неї, позивачки; його сусіди, з якими вона розмовляла на цю тему після смерті батька, казали, що він проживав один. Тобто не було спільного проживання її батька та ОСОБА_2 , яка має власну квартиру по АДРЕСА_2 . Коли вона бувала у батька, то не бачила в його квартири жіночих речей, усе майна, яке мав батько, він набував за свої кошти. Для цілей спадкового права, що регламентується нормами Цивільного кодексу, найбільш важливим є третій елемент, що характеризує сім`ю. Це наявність взаємних прав та обов`язків, і при цьому мається на увазі не якісь обов`язки матеріального характеру, а перш за все - взаємна турбота один про одного, надання необхідної допомоги, якщо у другого подружжя виникає така потреба. З другого боку така турбота і допомога є обов`язком другого подружжя. Тому частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо встановлено, що вона ухиляється від надання допомого спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слід вважати, що для застосування вказаної правової норми потрібна наявність: 1) обов`язку спадкоємця з надання допомоги спадкодавцю; 2) наявність потреби у цьому; 3) наявність можливості надати таку допомогу.

ЇЇ батько, 1951 року народження, був хворий на хронічну ішемічну хворобу серця, постійно отримував амбулаторне лікування відповідно до встановленого діагнозу, періодичне проходив стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні КНП КМР МЛШМД. З урахуванням характеру захворювання, йому небажано було самостійно здійснювати усі заходи щодо самообслуговування, а саме: ходити по магазинам, аптекам, тим більше у літній спекотний час. Вважає, що саме це стало причиною смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в цей час нікого біля нього не було, а онук відповідачки - ОСОБА_4 , коли зайшов до квартири батька, вже не міг нічого зробити, щоб своєчасно викликати швидку допомогу для надання хворому необхідної медичної допомоги. Все це свідчить про те, що ОСОБА_2 , яка є дружиною батька і якій було відомо про його захворювання, не працюючи, могла і повинна була здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком, прийняти на себе виконання необхідних заходів із забезпечення життєвих потреб батька. Але вона цього не робила, що надає їй, позивачці, підстави для звернення до суду з цим позовом.

Відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 21-25), де зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 вона не визнає, вважає їх незаконними, безпідставними та надуманими, у зв`язку з чим надає наступні заперечення та пояснення. Дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік та батько позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона перебувала в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 з 1998 року, а 01 грудня 2012 року вони зареєстрували шлюб. Їй було відомо, що від попереднього шлюбу чоловік має дочку ОСОБА_9 , яка є позивачкою у справі, яка свого часу залишилася проживати разом із своєю матір`ю після розірвання шлюбу між батьками. Спільних дітей у неї та ОСОБА_3 не було, а спілкування з рідною дочкою ОСОБА_9 було складним і назвати їх відносини теплими неможливо. Позивачку завжди цікавила тільки матеріальна сторона відносин, спроможність батька забезпечувати її, а його здоров`я позивачку ніколи не цікавило. Їй навіть не було відомо, як вона зазначає у позові, що батько багато років був одружений, а про шлюб їй, начебто, стало відомо від нотаріуса тільки після смерті батька. Вказані нею у позові обставини про те, що на час реєстрації шлюбу їх з ОСОБА_3 шлюбу він, начебто, знаходився у 8-й лікарні на лікуванні, не мають нічого спільного з реальністю, бо вони з чоловіком прожили майже 22 роки.

Стосовно спадкового майна, необхідно зазначити наступне. Перебуваючи в цивільному шлюбі, за два місяці до його реєстрації, подавши 27 вересня 2012 року заяву про реєстрацію шлюбу до РАЦС, вони з чоловіком за спільні кошти придбали квартиру по АДРЕСА_1 . Ця квартира, право власності на яку в цілому зареєстровано за чоловіком, дійсно входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . Що стосується автомобіля «Nissan Qashgai», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , то 1/2 частка цього автомобіля належить їй, відповідачці, бо автомобіль було придбано в 2018 році, тобто в період їх зареєстрованого з ОСОБА_3 шлюбу і за спільні кошти подружжя. Отже, лише 1/2 частка цього автомобіля входить до складу спадщини. А за грошові кошти в розмірі 12000 доларів США, які, як вказує позивачка, також є спадковим майном, вони з чоловіком придбали вказаний вище автомобіль. Крім того, позивачка, яка добре обізнана з декларацією батька, не могла не побачити, що у декларації ОСОБА_3 вона, відповідачка, вказана ним як його дружина, та зазначено сукупний дохід їх сім`ї, а отже їй було відомо про те, що вона, відповідачка, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Сумніваючись в існуванні здорової, благополучної сім`ї батька, який завжди цінував свою сім`ю, позивачка висловлює свою суб`єктивну думку, яка суперечить здоровому глузду та положенням Сімейного кодексу України, на які посилається позивачка. Зазначене позивачкою в її позові «батько жодного разу не обмовився про те, що він одружився» свідчить лише про відсутність спілкування між нею та батьком. В їх з чоловіком квартирі по АДРЕСА_1 , в якій вони мешкали з 2012 року, позивачка жодного разу не була, тому їй нічого не було відомо про їх сім`ю, і ОСОБА_3 у квартирі дочки також не був. Всупереч зазначеним позивачкою обставинам, вони з чоловіком турбувалися один про одного, він проходив профілактичні лікування у зв`язку з хронічним захворюванням на ішемічну хворобу серця, на яку також страждає і вона. Вони разом робили спеціальні фізичні вправи, масажі, разом їздили в санаторії лікуватися та відпочивати. Все це свідчить про те, що її чоловік та батько позивачки був благополучним у шлюбі, про нього постійно турбувалися вона, відповідачка, її дочка та онуки. Вказуючи на відсутність турботи з її, відповідачки, боку як дружини, та звинувачуючи її в ненаданні батькові допомоги, що, начебто, стало причиною його смерті, позивачка не зазначає про те, звідкіля їй взагалі це було відомо, бо останні три роки позивачка з батьком не спілкувалася, а за твердженнями ОСОБА_1 їй взагалі не було відомо, що у батька була дружина. Останні три роки життя ОСОБА_3 взагалі не спілкувався з позивачкою, навіть видалив її номер зі свого мобільного телефону. Позивачка, посилаючись на п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, не надала суду жодних доказів того, що її батько був тяжко хворим та потребував постійного, стороннього догляду. Навпаки, ОСОБА_3 , якому було 68 років, до останнього дня життя працював на керівних посадах, мав відповідний дохід, був працездатним, енергійним керівником, який користувався повагою підлеглих, отже він не перебував у безпорадному стані. Ні в силу віку, ні за станом здоров`я, ні за матеріальними статками, чоловік не мав потреби в спеціальному догляді та допомозі. Він був завжди доглянутий, доброзичливий, позитивно налаштований до життя, а помер раптово на її руках, повернувшись з роботи, а лікарі швидкої допомоги не змогли йому допомогти. Для неї, відповідачки, смерть чоловіка є трагедією, вона поховала чоловіка без будь-якої допомоги з боку позивачки, яка корегує сімейні відносини тільки «для цілей спадкового права» та паплюжить їх з чоловіком почуття та відносини. Крім того, позивачка вводить суд в оману, стверджуючи про наявність в неї, відповідачки, крім спадкової квартири, іншого житла по АДРЕСА_3 , бо у цій квартирі вона ніколи не проживала та не була зареєстрована, а спадкова квартира є її єдиним місцем проживання, де вона зареєстрована та постійно мешкала разом з чоловіком ОСОБА_3 і де мешкає в теперішній час.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 06 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

06 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду по суті, задоволено клопотання відповідачки про виклик в судове засідання заявлених нею свідків (а.с. 76).

У вступному слові позивачка підтримувала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Також пояснила суду, що вона є дочкою ОСОБА_3 . Вона вважала відповідачку жінкою з низькою соціальною відповідальністю, яку батько залучав до виконання хатніх робіт. ОСОБА_2 мешкала за місцем своєї реєстрації, в 2018 році знялася з реєстрації за своїм місцем проживання. Вона не знала відповідачку, це чужа для неї людина і батько ОСОБА_3 з відповідачкою не проживав. На час смерті батька вона не була з ним. Батько виховував її, позивачки, сина. Батько помер раптово, як розповідала відповідачка, в нього був інсульт. В день смерті батька відповідачка подзвонила з його телефону її, позивачки, сину та повідомила про день похорон. Коли вона познайомилася з матеріалами досудового слідства з приводу смерті батька, то з`ясувала, що на час смерті батька відповідачки поряд з ним не було, а був її онук. Він на допиті розповідав, що помер його дідусь. Кримінальне провадження за фактом смерті її батька ОСОБА_3 було закрито на 5-й день. Згідно висновків експерта, у батька виявилося поломаними 12 ребр. Повторно допитаний ОСОБА_6 пояснював, що 11 червня 2020 року відповідачка була вдома і коли батькові стало погано, вона подзвонила на номер «103», а потім йому, своєму онукові і своїй подрузі - сімейному лікарю ОСОБА_7 . Вона вважає, що вони причетні до смерті батька. Майстровська підтвердила діагноз батька та те, що він з 2011 року перебував на диспансерному обліку і що йому потрібно було робити стентування. Вона ніколи не бачила відповідачку і не бачила її речей у квартирі батька. Якщо відповідачка там була, вона з нею не спілкувалася б. Їй невідомо, що там було. Відповідачка не турбувалася про батька. Вона не надає медичні документи батька, не надає доступу до квартири батька. Ще у 2011-2012 роках батька необхідно було оперувати, він потребував догляду, обмежень у праці. Відповідачка приховує автомобіль, гроші, перешкоджає доступу до квартири. На 6-й день після поховання батька відповідачка відкрила спадкову справу та виписала батька з квартири. На питання представника відповідачки, пояснила, що батько жив у неї в квартирі по АДРЕСА_4 помер в квартирі по АДРЕСА_5 , де він також мешкав. Про смерть батька вона дізналася ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20.00 годині. Вона не приймала участі у витратах на поховання батька, хто хоронив батька, їй невідомо. На питання суду, пояснила, що батько працював керівником Кам`янської філії метрології та стандартизації до дня смерті. Перед смертю не знаходився на стаціонарному лікуванні, він до останнього дня ходив на роботу, згідно табелю робочого часу. Вона прала його одяг, бачила батька за тиждень до його смерті. Батько сам здійснював за собою догляд. Про те, що батько перебуває у шлюбі з відповідачкою, вона дізналася тільки після смерті батька. Реєстрація їх шлюбу не скасована і не оспорювалася.

За клопотанням позивачки судом були долучені до матеріалів справи її письмові пояснення до позову по справі (а.с. 110 -113), в яких позивачка стверджує, що відповідачка не має права на спадщину її батька ОСОБА_3 , перш за все тому, що вона вважає, що ОСОБА_2 разом із своїм онуком ОСОБА_6 та подругою ОСОБА_8 зробила все, щоб 11 червня 2020 року в неї, позивачки, не стало батька. Крім того, відповідачка могла підробити деякі документи, що стосуються реєстрації шлюбу між нею та батьком.

У вступному слові представник позивачки - адвокат Порядков В.Б. підтримував позов ОСОБА_1 та просив його задовольнити.

У вступному слові відповідачка заперечувала проти позову, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені нею у відзиві на позовну заяву. Також пояснила суду, що вона та ОСОБА_3 22 роки мешкали однією сім`єю, як подружжя, проживали у квартирі по АДРЕСА_6 , а з 2018 року стали проживати в квартирі по АДРЕСА_1 , яку придбали з чоловіком у 2012 році, а 01 грудня 2012 року вони зареєстрували шлюб. У 2013 році чоловік в перший раз був на стаціонарному лікуванні. Вони з чоловіком жили дуже добре. Позивачка ніколи не була у них в квартирі по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 виплачував іпотеку за квартиру по АДРЕСА_6 , яку він придбав для їх спільного проживання, але через свій вік, він не міг оформити кредит від свого імені, тому він домовився із своєю дочкою ОСОБА_9 , та оформив квартиру та іпотеку на неї. Вони з чоловіком мешкали в цій квартирі, а потім позивачка вигнала їх з неї. Два останніх роки син позивачки, тобто онук чоловіка, спілкувався із ОСОБА_3 та приїздив до них. 11 червня 2020 року приблизно о 15.00 годині чоловік приїхав з роботи на автомобілі, яким сам керував. Він сказав, що трохи полежить, поговорив по телефону з онуком. В той час, коли він говорив з онуком, вона була в іншій кімнаті. Потім вона почула зітхання чоловіка, підбігла до нього, запитала, чи викликати швидку допомогу, на що він відповів, щоб викликала та втратив свідомість. Вона викликала швидку, викликала сусідку, подзвонила своєму онуку ОСОБА_6 , сімейному лікарю ОСОБА_8 . Коли прибігла сусідка, вони ще раз дзвонили до швидкої. Спочатку приїхав онук ОСОБА_10 , а потім - швидка допомога. Лікарі хвилин 30 робили чоловікові закритий масаж серця, викликали ще одну машину швидкої допомоги, зробили кардіограму, серце майже не працювало. Після того, як ОСОБА_3 помер, онук ОСОБА_6 викликав поліцію. Чоловік вважав її онука ОСОБА_4 своїм онуком. Позивачка 8 років не спілкувалася із своїм батьком ОСОБА_3 . Вона, відповідачка, самостійно займалася похованням свого чоловіка, замовляла поминки, зараз встановлює пам`ятник на його могилу. Раптова смерть чоловіка є для неї непоправимою втратою. На питання позивачки, пояснила, що вони з ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю з 1998 року, проживали в квартирі по АДРЕСА_4 , потів в квартирі по АДРЕСА_7 , а в подальшому в квартирі по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 спілкувався з сином позивачки. Вона бувала у позивачки у квартирі по АДРЕСА_4 та на Лівому березі два чи три рази, коли саме не пам`ятає. Останній раз ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в 2018 році, зазвичай він проходив лікування в кінці року. Ніяких обмежень у чоловіка не було, він приймав ліки, які йому призначали лікарі: арифам, лозап, тромбопол, його медичні документи знаходяться в архіві. ОСОБА_3 не потребував догляду, жодного разу до дня смерті вони не викликали швидку, бо в цьому не було потреби.

У вступному слові представник відповідачки - адвокат Богемська С.О. заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні, за клопотанням відповідачки, були допитані свідки: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала показання про те, що відповідачка ОСОБА_2 є дружиною її померлого племінника ОСОБА_3 , а позивачка ОСОБА_1 є її внучатою племінницею. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 мешкали однією сім`єю з 1998 року, а в 2012 році вони зареєстрували шлюб. Вони всі разом збиралися на свята, дні народження. Вона знає візуально, де вони мешкали. Вона була на святкуванні дня народження дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_16 , і ОСОБА_3 скаржився на свою дочку ОСОБА_9 та плакав після розмови про неї. Дочка погано відносилася до нього, хоча він її виростив, дав освіту. Відповідачка слідкувала за здоров`ям свого чоловіка ОСОБА_3 , який ніколи не скаржився на здоров`я, але періодично проходив лікування для підтримання стану здоров`я, для профілактики. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жили дружно. До дня смерті ОСОБА_3 працював начальником метрології, їздив на роботу на автомобілі, яким сам керував. Хоронила ОСОБА_3 його дружина. На питання позивачки, відповіла, що їй відомо про те, що ОСОБА_9 мешкає у квартирі по АДРЕСА_4 , яку для неї купив батько ОСОБА_3 . Вона бачилася з позивачкою 4 рази. Вона, свідок, часто бувала в квартирі, де мешкали ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , і позивачку там не бачила. Останнім часом ОСОБА_3 був у хороших стосунках із сином позивачки, тобто своїм онуком. На питання представника позивачки, відповіла, що ОСОБА_3 не скаржився на здоров`я; яке в нього було захворювання вона не знає; лягав у лікарню для профілактики, зважаючи на свій вік; помер від хвороби серця.

Свідок ОСОБА_12 надав показання про те, що він є братом померлого ОСОБА_3 , дружиною якого є відповідачка ОСОБА_16 . Він знайомий з відповідачкою з 1998 року, тобто з того часу, коли його брат та відповідачка стали мешкати разом. Він часто бував у брата та його дружини в гостях. Вони жили дружно, відповідачка дбала про брата. ОСОБА_3 не хворів, не жалівся на здоров`я, до дня смерті працював керівником лабораторії держстандарту. В останній вівторок тижня, перед смертю брата, він заїжджав до нього на роботу в лабораторію і брат запрошував його на рибалку у вихідні дні. ОСОБА_3 постійно їздив з друзями на рибалку. Йому, свідку, відомо, що в четвер 11 червня 2020 року брат приїхав з роботи додому і помер, про що йому одразу ж по телефону повідомила дружина брата - ОСОБА_2 . З дочкою ОСОБА_9 брат не підтримував стосунки через її поведінку, видалив її номер зі свого мобільного телефону і з Фейсбуку. Позивачка була проти того, щоб її батько жив з ОСОБА_16 , вважала себе єдиною спадкоємицею батька. Померлий брат добре відносився до сина позивачки, тобто свого онука, який приїздив до брата та відповідачки в гості, а вони йому робили подарунки, а також ОСОБА_3 допомагав онуку в навчанні. Брат себе добре почував, але за наполяганням своєї дружини ОСОБА_2 проходив профілактичне лікування у 8-й лікарні, з лікарні їздив додому. ОСОБА_3 ніколи не мешкав у позивачки і вона ніякого догляду за своїм батьком не здійснювала, а останні роки він взагалі з нею не спілкувався. На питання позивачки, відповів, що він не був присутнім при реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вони мешкали у двокімнатній квартирі на 10-му мікрорайоні Лівого берега, потім у квартирі на 11-му мікрорайоні, яку купили в кредит, але оформили квартиру на ОСОБА_9 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виплачували кредит за цю квартиру, а потім позивачка вигнала їх з цієї квартири. Останнім часом вони мешкали в квартирі на 5-му мікрорайоні, яку купили після того, як позивачка вигнала їх з квартири, за яку вони сплатили кредит. Адресу він не знає. З лікарями він не спілкувався, які ліки приймав брат, йому невідомо, приступів у брата не було. Він, свідок, два рази на місяць бував у брата.

Свідок ОСОБА_13 надав показання про те, що ОСОБА_15 працював директором Кам`янської філії ДП «Дніпростандартметрологія» та був його керівником. Вони знайомі приблизно 30 років, спільно працювали з 1999 року. ОСОБА_3 був трудоголіком, він не хотів брати відпустки, а вони його заставляли. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_3 бував на лікарняному. Померлий користувався службовим автомобілем «Волга», сам керував цим автомобілем, в штаті підприємства водія не було. Йому невідомо, щоб ОСОБА_3 хворів. Він спілкувався з ним і поза роботою. 11 червня 2020 року ОСОБА_3 був на роботі в хорошому настрої, пропонував підвезти його з роботи в кінці дня, але йому було потрібно в інше місце. В суботу вони збиралися з ним на рибалку.

Свідок ОСОБА_14 надав показання про те, що він працює інженером Кам`янської філії ДП «Дніпростандартметрологія». ОСОБА_15 працював директором цього підприємства та був його керівником та товаришем. Вони знайомі з 1999 року, а з 2000 року стали разом працювати. Він не пам`ятає, що ОСОБА_3 хворів або скаржився на здоров`я. Він мешкав на Лівому березі, кожен день керував автомобілем. З дружиною ОСОБА_16 в ОСОБА_3 були хороші відносини, за її наполяганням ОСОБА_3 проходив медичні обстеження. З дочкою у ОСОБА_3 останні роки були дуже напружені стосунки. В день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був на роботі в хорошому настрої, а ввечері подзвонила його дружина ОСОБА_18 та повідомила про смерть ОСОБА_3 . Вони разом з ОСОБА_13 поїхали до них додому, звідки забрали службовий автомобіль. На питання позивачки, відповів, що робочий тиждень до дня смерті ОСОБА_3 працював, він не бачив, щоб йому було погано, на лікарняні він не ходив, відпустки брав рідко. Він бував вдома у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , адресу знає візуально.

Вислухавши сторони та їх представників, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 515 (а.с. 27).

Як підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є близькими родичами померлого ОСОБА_3 , він став мешкати разом з відповідачкою ОСОБА_16 однією сім`єю з 1998 року, без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також підтвердили, що з того часу, як вони знайомі з ОСОБА_3 , тобто з 1999 року, вони знають відповідачку ОСОБА_2 , як дружину свого керівника ОСОБА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до реєстрації шлюбу мешкали однією сім`єю, як чоловік та дружина, починаючи з 1998 року.

Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпродзержинським Палацом щастя 26 липня 1977 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12 червня 2020 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 448 (а.с. 28).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_3 , згідно ст. 1261 ЦК країни, є його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_19 .

Як вказує позивачка, відповідачка ОСОБА_2 заявила про свої права на спадкування належної їй частки спадщини, звернувшись до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та мешкав у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з ним у вказаній квартирі мешкала його дружина ОСОБА_2 , яка 02 червня 2018 року була зареєстрована у цій квартирі та залишається зареєстрованою по теперішній час, що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/9573 від 25 червня 2020 року (а.с. 34) та актом про проживання від 23 листопада 2020 року, складеним КП КМР «УКОЖФ» на підставі свідчень мешканців квартир № 4 та АДРЕСА_9 ( ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ), затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (а.с.33), де зазначено, що в квартирі по АДРЕСА_1 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 мешкали з 2012 року, ОСОБА_2 до 2018 року мешкала у цій квартирі без реєстрації.

Квартира, де мешкали померлий ОСОБА_3 та відповідачка, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів від 27 вересня 2012 року (а.с. 35) була придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_22 , як відчужувачем, та ОСОБА_15 , як набувачем, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.В., за реєстровим номером 2077.

У своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивачка стверджує, що її батько ОСОБА_3 був хворий на хронічну ішемічну хворобу серця, постійно отримував амбулаторне лікування відповідно до встановленого діагнозу, періодично проходив стаціонарне лікування, і з урахуванням захворювання, йому було небажано самостійно здійснювати усі заходи самообслуговування. Але відповідачка, яка є дружиною його батька, якій було відомо про його захворювання, і яка не працювала, могла і повинна була здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком, прийняти на себе виконання необхідних заходів із забезпечення життєвих потреб батька. Але вона цього не робила, що дає їй, позивачці, право вимагати в судовому порядку усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті батька в судовому порядку.

Із наданого позивачкою повідомлення Управління охорони здоров`я Кам`янської міської ради від 20 серпня 2020 року, вих. № 01-12/ЗПІ (а.с. 114), яке було надано позивачці на її запит та долучено нею до матеріалів справи, вбачається, що за інформацією адміністрації КНП КМР «Центр ПМСД №1», ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , та був зареєстрований для медичного обслуговування у лікаря ЗПСМ Майстровської Т.О. 15 травня 2018 року, декларація № 0000-ЕХ55-747Р, дійсно перебував під медичним спостереженням з діагнозом: ІХС: стабільна стенокардія напруги, ФК ІІІ СН ІІА, ГХ ІІ ст., 3 ст., гіпертензивне серце, ризик 4, ускладнена персистуючою ФП. Подагричний артрит. Зниження толерантності до глюкози. Отримував амбулаторне лікування відповідно до встановленого діагнозу та періодично стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні КНП КМР «МЛШМД».

Проте, судом встановлено, що ОСОБА_3 до дня смерті працював на посаді директора Кам`янської філії ДП «Дніпростандартметрологія», що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 37-38) та відповіддю Генерального директора ДП «Дніпропетровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Дніпростандартметрологія») від 27 січня 2021 року № 108/01-26, яке за клопотанням представника відповідачки долучено до матеріалів справи (а.с. 126), де зазначено, що ОСОБА_3 працював на підприємстві з 1982 року по 2020 роки; трудовий договір припинено з 12 червня 2020 року (наказ від 12.06.2020 року № 159-к/тр); згідно з даними табелю обліку робочого часу, за період з 2019 рік по 2020 рік у зв`язку з хворобою листок непрацездатності не оформлював.

Те, що ОСОБА_3 був працездатним та працював, і в день своєї смерті також перебував на роботі, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які працювали разом з ОСОБА_3 тривалий час до дня його смерті.

Як показав в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , в день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 також поїхав з роботи на службовому автомобілі, який вони разом з ОСОБА_23 ввечері цього дня після того, як відповідачка повідомила їм про смерть свого чоловіка, забирали від будинку свого керівника ОСОБА_3 .

Також всі допитані свідки, підтвердили, що ОСОБА_3 вів активний спосіб життя, виїздив на рибалку, самостійно керував автомобілем, у тому числі службовим, працював, на лікарняних не перебував, на стан здоров`я не скаржився, і періодично з метою профілактики, з урахуванням свого віку, проходив лікування.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 , не зважаючи на наявність хронічного захворювання, з приводу якого він перебував під медичним спостереженням, був працездатним, працював, самостійно забезпечував та обслуговував себе, що свідчить про те, що померлий не потребував за станом свого здоров`я постійної сторонньої допомоги.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали однією сім`єю, між ними панували добрі відносини, вони турбувалися один про одного, що підтвердили в судовому засіданні допитані як свідки двоюрідна тітка померлого - ОСОБА_11 та рідний брат померлого ОСОБА_12 .

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Статтею 1224 ЦК України передбачено, коли спадкоємці (у тому числі і ті, що мають право на обов`язкову частку у спадщині та особи, на користь яких зроблено заповідальний відказ) можуть бути усунені від права на спадкування.

Частини перша-четверта вказаної статті визначають коло осіб, які не мають права на спадкування. Це особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (за винятком коли обізнаний про це спадкодавець вирішив призначити таку особу спадкоємцем за заповітом); які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або його скасувати для виникнення права на спадкування у них самих чи в інших осіб або для збільшення частки у спадщині; у разі позбавлення батьківських прав; при ухиленні від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; особи у разі недійсності їх шлюбу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/3905/16-ц Верховний Суд в черговий раз зазначив, що за змістом ст. 1224 ЦК України факт ухилення від виконання обов`язків щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення від права на спадкування, якщо цей факт установлений судом. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві. Виходячи з викладеного, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Судом під час розгляду справи не було встановлено, що померлий ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані та потребував від будь-кого постійної сторонньої допомоги. Навпаки, досліджені судом докази та надані свідками показання свідчать про те, що ОСОБА_3 жив звичайним життям, працював, приймав участь у родинних святах, до останнього дня керував автомобілем.

Що стосується посилань позивачки на те, що її батько періодично проходив амбулаторне та стаціонарне лікування лише підтверджує той факт, що ОСОБА_3 та його дружина - відповідачка ОСОБА_2 приймали всі необхідні заходи для підтримання та поліпшення стану здоров`я ОСОБА_3 , щоб він і надалі міг вести активний спосіб життя.

Серед іншого, суд критично відноситься до тверджень позивачки про те, що відповідачка не має права на спадщину її батька перш за все, тому, що вона, позивачка вважає, що відповідачка разом із своїм онуком та лікарем ОСОБА_8 зробили все, щоб ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_3 помер, бо, на її думку, вони своєчасно не надали медичну допомогу її батькові, а висновки судової медичної експертизи містять в собі відомості щодо виявлення у її батька 12 поламаних ребер.

Ці твердження позивачки повністю спростовуються дослідженими судом під час розгляду справи доказами.

Так, у повідомленні Управління охорони здоров`я Кам`янської міської ради від 20 серпня 2020 року, вих. № 01-12/ЗПІ (а.с. 114), яке було долучено до матеріалів справи саме позивачкою, зазначено, що за інформацією адміністрації КП «Обласний Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР» виклик до ОСОБА_3 , 68 років, за адресою: АДРЕСА_1 , з приводом «без свідомості», був здійснений 11 червня 2020 року о 17 годині 40 хвилин. Виклик до Центральної оперативної диспетчерської за номером «103» надійшов з номеру телефону НОМЕР_2 . На виклик виїжджала бригада екстреної медичної допомоги Кам`янської станції Лівобережної підстанції у складі фельдшера, молодшої медичної сестри, водія. Був встановлений діагноз: Гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу. Клінічна смерть. Реанімація. Біологічна смерть. Реанімаційні заходи бригадою ЕМД проводилися згідно з наказом МОЗ України від 05 червня 2019 року № 1269 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів за стандартизації екстреної медичної допомоги». За інформацією КНП КМР «Центр ПМСД № 1» 11 червня 2020 року о 17 години 45 хвилин лікарю ОСОБА_8 зателефонувала дружина пацієнта - ОСОБА_2 та повідомила, що її чоловікову ОСОБА_3 зле. Лікар порадила негайно викликати бригаду ЕМД, що дружина вже зробила. На час прибуття лікаря на адресу по АДРЕСА_1 працівники ЕМД проводили серцево-легеневу реанімацію ОСОБА_3 , який був без свідомості у вкрай тяжкому, агонуючому стані. Реанімаційні заходи були без ефекту. Констатовано біологічну смерть. О 18 годині 40 хвилин дані про біологічну смерть ОСОБА_3 передані до Дніпровського ВВС. Тіло померлого було направлено на судове-медичне дослідження з огляду на раптовість смерті.

Згідно висновку експерта № 692-Е від 11 червня 2020 року (а.с. 9-10), виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді переломів 2,3, 4,5-го ребер ліворуч та 2, 3, 4, 5, 6- го ребер праворуч по середньо-ключичним лініям, частково без, частково зі слабо вираженими крововиливами у міжреберні м`язи - виникли незадовго до (в агональному періоді), або відразу ж після настання смерті, можливо внаслідок стискання грудної клітини у передньо-задньому напрямку при наданні реанімаційних заходів, серцево-легеневої реанімації.

З урахуванням зазначеного вище, у суду немає підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки судом не встановлено, що він до дня своєї смерті перебував в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, потребував допомоги від неї, а вона ухилялася від надання такої допомоги.

Не встановлено судом і інших підстав, передбачених у ст. 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_2 від спадкування після померлого ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_16 про усунення від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Повне рішення складено 12 липня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.