Справа № 591/6352/20
Номер провадження 2/950/121/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання - Сивоконь А.І.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1 , представника позивачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав;

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є її колишнім чоловіком та батьком їх спільної дитини ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від народження сина ОСОБА_3 не виявляв до нього батьківських почуттів, а через декілька місяців покинув сім`ю. З того часу батько бачився з дитиною лише декілька раз. Відповідач повністю припинив виконувати всі батьківські обов`язки. На даний час він не спілкується з сином, жодним чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться розвитком, станом здоров`я дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Дитина позбавлена батьківського піклування з боку батька. Тому позивачка просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути на її користь усі понесені витрати у зв`язку з розглядом даної справи в суді.

Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Представник ОСОБА_1 зазначив, що згідно акту виконаних робіт витрати позивачки на правничу допомогу склили 7000 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в наданій заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав визнав, а у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат просив відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що він в досудовому порядку повідомляв ОСОБА_1 про свою згоду щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 . Тому вважає, що у позивачки не було потреби укладати договір про надання адвокатських послуг та оплачувати їх в зазначеному розмірі, бо спір між ними фактично відсутній.

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. Повідомив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутності та просив прийняти до уваги при ухваленні рішення висновок служби у справах дітей, згідно якого ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_6 , допитана в судовому засідання показала, що її колишній зять ОСОБА_3 не бере і не брав участі у вихованні свого сина ОСОБА_4 . Дізнавшись, що дитина хвора, відповідач покинув сім`ю та поїхав до м. Лебедин. Коли дитина одужала, то батько декілька разів приїздив до неї, але потім знову десь пропав.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засідання показав, що знає позивачку. ОСОБА_3 , який є батьком дитини, бачив один раз. Останній не виконує батьківські обов`язки відносно сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не спілкується з дитиною та не знає, що з нею.

Заслухавши позивачку, її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.07.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с. 5), який було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.05.2013 (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Позивачка зазначає, що після народження сина ОСОБА_3 не виявляв до нього батьківських почуттів, а через декілька місяців покинув сім`ю, припинивши виконувати всі батьківські обов`язки і з того часу відповідач бачився з сином лише декілька раз. Відповідач не надає дитині ні моральної, ні матеріальної підтримки, а також не приймає участі в його виховані та догляді, жодним чином не цікавиться життям та здоров`ям сина.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх дитини.

Суд вважає, що такі вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки обставини, на які вона посилається були встановлені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами і відповідачем в ході судового розгляду неоспорені та неспростовані.

Так, з показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що колишній чоловік позивачки, батько малолітнього ОСОБА_4 , за місцем проживання сина не з`являється досить тривалий час. Від народження дитини участі в її житті не приймав і не приймає на даний час.

Зазначені факти також доводяться довідкою КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 17, м. Суми, Сумської області (а.с. 43), довідкою про склад сім`ї (а.с. 44), висновком практичного психолога (а.с. 45-48) та не спростовуються й не заперечуються самим відповідачем.

Так, своєю заявою (а.с. 71) ОСОБА_3 визнав заявлені до нього позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, суд враховує й те, що питання доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини розглядалося службою у справах дітей, за висновком якої (а.с. 77-78) відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток.

Відповідно до п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї.

Суд вважає, що у судовому засіданні було доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав відносно даної дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд не може у повному обсязі погодитися з заявленими нею вимогами про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., які їй надавалися адвокатом Бондарем В.М. у зв`язку з розглядом даної справи, з огляду на таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження судових витрат у заявленому розмірі позивачкою подано акт виконаних робіт № 9 від 25.12.2020 (а.с. 67), згідно якого виконавець - адвокат Бондар В.М. надавав таку правничу допомогу:

1) консультація та вивчення наданих клієнтом документів - 3 год. - 400 грн.;

2) збирання доказів для написання позовної заяви: звернення з запитом до СШ №17, дитячого психолога, Сумської обласної дитячої лікарні та отримання відповіді, висновку та виписки з історії хвороби - 10 год. - 1500 грн.;

3) написання заяви про усунення недоліків та відправлення до суду - 1 год. - 200 грн.;

4) складання та подання позовної заяви до суду - 4 год. - 1000 грн.;

5) представництво в суді 1-ї інстанції - 3000 грн.;

6) витрати на дорогу - 900 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить 7000 грн., які оплачені адвокату у повному обсязі, що стверджується підписами адвоката та клієнта в даному акті та квитанцією (а.с. 66).

Посилаючись на зазначене, сторона позивачки вважає, що є підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки доказами підтверджено надання професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, а також здійснено оплату вказаних послуг.

Суд погоджується з доводами сторони позивачки про те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та не знаходить обґрунтованими заперечення ОСОБА_3 про те, що у позивачки не було потреби укладати договір про надання адвокатських послуг, бо спір між ними фактично відсутній, оскільки згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України учаснику справи надано право користуватися правничою допомогою, яке також гарантується і Основним Законом - Конституцією України.

Однак, суд не повною мірою погоджується з заявленим розміром таких витрат.

На думку суду витрати на оплату послуг адвоката у виді консультації та вивчення наданих клієнтом документів в розмірі 400 грн.; складання та подання позовної заяви до суду в розмірі 1000 грн., які понесла позивачка у справі, знайшли своє підтвердження повність, а тому такі витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Разом з цим, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 , суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних зі збирання доказів для написання позовної заяви - 1500 грн. та представництвом в суді 1-ї інстанції (участь адвоката у засіданнях суду) - 3000 грн., підлягає зменшенню, а витрати щодо написання заяви про усунення недоліків й відправлення до суду - 200 грн. та витрати на дорогу - 900 грн. взагалі задоволенню не підлягають, оскільки стороною необґрунтовано необхідність таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, необхідності участі представника в судовому засіданні по даній справі та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату послуг, пов`язаних збиранням доказів для написання позовної заяви та участю представника позивачки в судових засіданнях, та вважає необхідним стягнути з відповідача в цій частині кошти у розмірі 500 грн. та 1000 грн. відповідно.

В іншій частині заявлених вимог про відшкодування судових витрат позивачці відмовити.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2900 грн.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 141, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 150, 155, 164 СК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2900 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.03.2021.

Суддя Чхайло О. В.