Справа № 309/3053/19
Провадження № 2/309/503/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Кемінь В.Д.

з участю секретаря судового засідання Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Хустська районна стоматологічна поліклініка, первинна профспілкова організація Хустської районної стоматологічної поліклініки про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Хустської районної стоматологічної поліклініки, первинної профспілкової організації Хустської районної стоматологічної поліклініки про визнання незаконним та скасування наказу начальника відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації №77-0 від 30.05.2018 року «Про зміни в штатному розписі Хустської районної стоматологічної поліклініки» та скасування наказу начальника відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації №99-0 від 03.08.2018 року. «Про створення госпрозрахункового стоматологічного відділення Хустської районної стоматологічної поліклініки» в порядку цивільного судочинства.

Зазначають, що вказані накази були оскаржені до Закарпатського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства, однак провадження в частині оскарження наказів начальника відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року закрито, у зв`язку із тим, що відносини у цій частині є трудовими, а отже справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства. Дана ухвала залишена в силі Восьмим апеляційним адміністративним судом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані накази прийняті всупереч Конституції України, основам законодавства про охорону здоров`я, Бюджетному кодексу України, іншим законодавчим актам, рішенню Конституційного Суду України №10-рп/2002 від 29.05.2009 року. Даними рішеннями, на думку позивачів значно звужуються права громадян України на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги. Вважають, що створення у комунальних стоматологічних поліклініках госпророзрахункових відділень з надання окремих видів стоматологічної допомоги за відсутності загальнодержавної політики в особі Міністерства охорони здоров`я України, як центрального органу державної виконавчої влади, суперечить основам законодавства України про охорону здоров`я, а відтак при прийнятті оскаржуваних наказів, відповідач окрім усього діяв з перевищенням власних повноважень.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, їх представник - адвокат Іляшкович Н.В. подала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов на підставі наданих ними до справи доказів.

Представники відповідача та третіх осіб судове засідання не з`явились з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином - шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Судової влади. Відзиву на позов до суду не надходило.

Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та встановивши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства,Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За положеннями статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №492/1519/15-ц у постанові від 15.01.2020 року дійшла до висновку, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України,Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, судом встановлено, що 17 травня 2018 року на засіданні Х сесії Хустської районної ради VII скликання було прийнято рішення № 448 "Про рекомендації щодо проведення змін штатного розпису медичної установи "Хустської районної стоматологічної поліклініки" шляхом переведення штатних посад в госпрозрахункове відділення", а саме було вирішено: 1. Рекомендувати відділу охорони здоров`я Хустської райдержадміністрації провести зміни штатного розпису шляхом переведення штатних посад, які фінансуються за рахунок бюджету в госпрозрахункові посади. 2. З метою надання стоматологічної допомоги пільговим категоріям населення залишити штатні посади, які фінансуються за рахунок бюджету, виходячи з потреби, яка необхідна для обслуговування.

30 травня 2018 року наказом начальника відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації №77-о «Про зміни в штатному розписі Хустської районної стоматологічної поліклініки», враховуючи рішення Хустської районної ради №448 від 17.05.2018 року, головному лікарю Хустської районної стоматологічної поліклініки наказано перевести в госпрозрахункове відділення 38,75 штатних посад бюджетних ставок районної стоматологічної поліклініки з 01.08.2018 року.

Відповідно до статуту Хустської районної стоматологічної поліклініки за 2018 рік, стоматполіклініка є комунальною організацією, здійснює господарську некомерційну діяльність.

Позивачі стверджують, що створення в Хустській районній стоматологічній поліклініці госпророзрахункового відділення з переведенням до нього 38,75 штатних посад бюджетних ставок, відділ охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації значно звужує гарантоване державою право мешканців м.Хуст та Хустського району на кваліфіковану безоплатну медичну допомогу.

В позовній заяві не зазначено про порушення відповідачами особистих майнових чи немайнових прав позивачів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства..

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом статті 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Також відповідно до статті 104 ЦК України (тут і далі - у редакції, станом на час прийняття спірного рішення) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (крім установ, які не можуть бути перетвореними). У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Таким чином, засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада.

Як установлено матеріалами справи, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу начальника відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації, прийнятими у відповідності до норм ЦК України

Судом встановлено, що згідно з пунктом 1.1 Статуту, Хустська районна стоматологічна поліклініка є комунальною організацією, заснованою на базі комунального майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад селища та сіл району. Засновником Стоматполіклініки є Хустська районна державна адміністрація. П.п. 11.1 Статуту Хустська районна державна адміністрація, як засновник в порядку та межах, визначених чинним законодавством та цим Статутом, приймає рішення про: злиття, приєднання, поділ, перетворення, діяльності закладу.

Суд вважає, що у даних правовідносинах Хустська районна державна адміністрація діяла як засновник юридичної особи (Комунального закладу «Хустська районна стоматологічна поліклініка»), а тому оспорюване рішення в цьому випадку є рішенням власника корпоративних прав (засновника), комунальної установи, необхідним для здійснення відповідних дій щодо діяльності Закладу.

Також, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі № 260/91/19 від 09.09.2020 року, де зазначено, що в разі якщо здійснена державна реєстрація припинення юридичної особи, то відповідно до пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» належному способу захисту порушеного права чи інтересу відповідає позовна вимога про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи. Такі спори повинні розглядатись за правилами господарського судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15, від 6 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17).

Слід зазначити про те, в даній постанові Верховний Суд прийшов до переконання щодо необхідності відступу від висновку, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду з приводу аналогічних правовідносин.

Так положеннями статті 14 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення), який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, передбачено, що органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством.

Водночас частиною четвертою статті 16 цього Закону визначено, що планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров`я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров`я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об`єктами відповідно державної і комунальної власності.

Розмежування юрисдикції спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи про створення, реорганізацію чи припинення діяльності такої установи в залежності від характеру та сфери діяльності такої комунальної установи не ґрунтується на положеннях законодавства.

З огляду на викладене з метою забезпечення єдності судової практики щодо застосування норми права, ураховуючи, що висновки, викладені в постановах від 12 лютого 2020 року у справах № 1340/5441/18 та № 813/1368/18, містять розбіжності з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 813/1232/18 щодо юрисдикційної належності спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справах № 1340/5441/18 та № 813/1368/18, вказавши, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Отже, враховуючи суть спору, суб`єктний склад спірних правовідносин, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, з приводу даної категорії правовідносин, суд приходить до висновку, що даний спір має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Питання стягнення судових витрат сторонами не заявлялось.

Відповідно п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 141,255,258-260,353-355 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Хустська районна стоматологічна поліклініка, первинна профспілкова організація Хустської районної стоматологічної поліклініки про визнання протиправними та скасування рішень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, роз`яснити позивачам, що даний спір має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.