ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 653/740/20 Головуючий у 1-й інстанції Делалова О.М.
Номер провадження 22-ц/819/1154/21 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Полікарпової О.М.

суддів: Воронцової Л.П.

Ігнатенко П.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Делалової О.М. від 05 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, свої вимоги мотивував тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», подав заяву № б/н від 21.01.2019 року, за якою отримав кредит у розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконував, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.12.2019 року має заборгованість в сумі 14233,44 грн., з яких: 7498,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3611,12 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1970,25 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 653,97 грн. штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також відшкодувати сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Заочним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.01.2019 року в сумі 7498,10 грн. та судовий збір в розмірі 1107,33 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приват банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій не відповідають обставинам справи, наданим доказам та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника фактично отриманої суми кредитних коштів у момент пред`явлення відповідної вимоги, процентів за користування кредитними коштами, в тому числі нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, а також суперечать висновкам Верховного Суду, зробленим у відповідних правовідносинах.

Крім того зазначив, що суд помилково застосував у спірних правовідносинах висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц та не звернув увагу на те, що в наведеній справі інші обставини, зокрема щодо дати редакції Умов та Правил надання банківських послуг, в той час як у справі, що розглядається, наявний витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, разом із копією наказу банку про її затвердження, а тому факт укладення договору відповідачем шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку є доведеним.

Також вказує на те, що при укладенні договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати неустойки, а наявність підпису боржника під публічно розміщеними Умовами та Правилами надання банківських послуг закон не вимагає. Дотримання письмової форми договору підтверджується паспортом споживчого кредиту, який підписаний позичальником.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, де зазначено, що він згодний з тим, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. До кредитного договору позивачем додано витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, якими визначено, зокрема пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Ухвалюючи рішення про незадоволення частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підпис відповідача про ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку відсутній, тому прийшов до висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту саме на умовах, зазначених в Умовах та Правилах надання банківських послуг в Приватбанку, які додані до позовної заяви.

Колегія суддів з таким висновком повністю погоджується.

У статті 628 Цивільного кодексу України зазначається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21.01.2019 року процентна ставка не зазначена.

Крім того у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Посилання апелянта на судову практику Верховного Суду, викладену в постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18 та від 23 грудня 2019 року №375/250/18 колегія суддів вважає недоречними, так як за обставинами даних справ не було заперечень з боку відповідачів щодо ознайомлення їх з Умовами та правилами надання банківських послуг, тоді як у даній справі судом ухвалено заочне рішення.

Не спростовують висновок суду першої інстанції і посилання апелянта на наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, в якому визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 11-12).

У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Разом з тим, положення ст.13 вказаного Закону визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Наявний у справі паспорт споживчого кредиту містить в собі інформацію щодо умов кредитування за двома видами кредитних карток, які пропонуються Банком, а умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наданої у паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від певних умов.

Аналіз положень наведеного вище Закону дає підстави для висновку про те, що паспорт споживчого кредиту є лише інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. У той же час законодавець вимагає письмової форми кредитного договору, з якої б вбачалося, які умови кредитування обрав позичальник та узгодили сторони кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафів.

Разом з тим, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення процентів за прострочене зобов`язання по поверненню кредитних коштів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, суд не врахував, що наведеною нормою матеріального права встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання та визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 21 січня 2019 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним) та сторони не погодили у письмовому вигляді умови договору щодо строку виконання боржником зобов`язання.

З огляду на наведене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що в день отримання кредитної картки ОСОБА_1 зняв у банкоматі 7000 грн. з наданого йому ліміту 7500 грн. і протягом наступного тижня використав решту кредитних коштів шляхом придбання товарів в торгівельній мережі, однак жодного разу не сплачував обов`язкові платежі, які передбачені при користуванні картковим рахунком (а. с. 55).

Станом на 20.12.2019 року йому нараховано заборгованість за відсотками на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 1970,25 грн., тому, враховуючи наведену норму матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України.

У зв`язку із скасуванням в частині судом апеляційної інстанції рішення згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України відповідній зміні підлягає і розподіл судових витрат.

Оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які у спірних правовідносинах задоволені на 66,52%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору при поданні позовної заяви і апеляційної скарги у розмірі 3495,62 грн. (2102.00 грн.+3153.00 грн. х 66,52% ).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих на підставі ст.625 ЦК України скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 1970,25 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.

В частині вирішення інших позовних вимог це ж рішення залишити без змін.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» судові витрати в сумі 3495,62 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складено 25 червня 2021 року.

Суддя О.М. Полікарпова