ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/50/19 Номер провадження 22-ц/814/1456/21Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2021 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року, що включає у себе заборгованість за відсотками, пеню, 3% річних, інфляційні втрати, штраф, про стягнення штрафу з відповідача ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В :
У січні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року, що включає у себе заборгованість за відсотками, пеню, 3% річних, інфляційні втрати, штраф, про стягнення штрафу з відповідача ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Семенівське відділення №3076 ВАТ «Ощадбанк» (яке перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України»), та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2203/1952 від 17 вересня 2008 року, згідно якого позичальник ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 70 000 грн. терміном на 120 місяців під 21,5% річних зі строком остаточного погашення 16 вересня 2018 року. Кредит надано на споживчі потреби.

Повернення отриманого кредиту та відсотків за його користування, по кредитному договору №2203/1952 від 17 вересня 2008 року забезпечувалось Договором поруки №1952/01 від 17 вересня 2008 року поручителя ОСОБА_2 .

Згідно договору поруки поручитель має сплатити штраф 10 % від суми несплаченого платежу, а саме 3 780 грн. 48 коп.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року в розмірі: 74 975 грн. 79 коп., з яких: 30 333 грн. 56 коп. строкова заборгованість по кредиту, 15 745 грн. 50 коп. прострочена заборгованість по кредиту, 977грн. 14 коп. строкова заборгованість по відсотках, 18 428 грн. 63 коп. прострочена заборгованість по відсотках, 5 676 грн. 32 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, 1 205 грн. 87 коп. відшкодування 3% річних, 2 608 грн. 77 коп. втрати від інфляції.

Позичальнику і поручителю надсилалися вимоги про повернення боргу, але кошти повернуто не було.

Вказаний кредитний договір не розірвано і не припинено, тому з 05 грудня 2018 року за відповідачами рахується заборгованість.

Враховуючи вищенаведене просило стягнути з відповідачів солідарно за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року у загальній сумі 67 585 грн. 75 коп., що включає у себе заборгованість за відсотками 37 804 грн. 75 коп., пеню 13 913 грн. 47 коп, 3 % річних 2 858 грн. 93 коп., інфляційні втрати 12 908 грн. 60 коп., штрафу 5 171 грн. 82 коп., що є 10 % вартості невиконаного зобов`язання за іпотечним договором; з відповідача ОСОБА_2 як поручителя штрафу 10 % від суми несплаченого платежу 3780 грн. 48 коп. та 1921грн. судового збору.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Полтавське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 3 % річних у сумі 2 858 грн. 93 коп., інфляційні втрати у сумі 12 908 грн. 60 коп., а всього 15 767 грн. 53 коп.

У задоволенні позову про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Полтавське обласне управління Акціонерного това-риства «Державний ощадний банк України» заборгованості за відсотками 37 804 грн. 75 коп., пені 13 913 грн. 47 коп., штрафу 5171 грн. 82 коп., що є 10 % вартості невиконаного зобов`язання за іпотечним договором відмовлено.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 як поручителя на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Полтавське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 3 780 грн. 48 коп., що є штрафом 10 % від суми несплаченого платежу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Полтавське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 425 грн. 18 коп. судових витрат.

Не погодившись з даним судовим рішенням, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає невірним висновок суду першої інстанції що відповідач ОСОБА_2 з 15 серпня 2015 року призваний на військову службу є мобілізованим, службу проходив щонайменше до червня 2020 року є невірним. Оскільки п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовця та членів їх сімей» застосовуються відносно військовослужбовців, які є позичальниками по кредиту, в даному випадку, відповідач ОСОБА_2 виступає поручителем по кредитному №2203/1952 від 17 вересня 2008 року за зобов`язаннями ОСОБА_1 (який не є військовослужбовцем) відповідно до умов договору поруки 1952/01 від 17 вересня 2008 року.

Також, вважає помилковим посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у праві №202/4494/16-ц, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішення суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Окрім того, ні рішення суду від 24 червня 2014 року по справі 527/1906/13-ц, ні за згодою чи ініціативою сторін, кредитний договір №2203/1952 від 17 вересня 2008 року розірваний не був, а тому за користування кредитними коштами продовжували нараховуватися відсотки, штрафи та неустойки передбачені чинним законодавством, до моменту закінчення терміну дії кредитного договору (16 вересня 2018 року), право вимоги на які є у Банку, виходячи з дійсності кредитного договору.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2203/1952 від 17 серпня 2008 року в розмірі: 74 975 грн. 79 коп., з яких: 30 333 грн. 56 коп. строкова заборгованість по кредиту, 15 745 грн. 50 коп. прострочена заборгованість по кредиту, 977 грн. 14 коп. строкова заборгованість по відсотках, 18 428 грн. 63 коп. прострочена заборгованість по відсотках, 5 676 грн. 32 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, 1 205 грн. 87 коп. відшкодування 3% річних, 2 608 грн. 77 коп. втрати від інфляції. З рішення вбачається про дострокову вимогу банку про погашення усього боргу станом на 06 червня 2014 року.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№ 14-10цс18) зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_2 з 15 серпня 2015 року призваний на військову службу є мобілізованим. Службу проходив щонайменше до червня 2020 року.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період триває.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року за відсотками 37804 грн. 75 коп., пені 13913 грн. 47 коп., штрафу 5171 грн. 82 коп., що є 10 % вартості невиконаного зобов`язання за іпотечним договором, не ґрунтуються на законі.

Повернення отриманого кредиту та відсотків за його користування, по кредитному договору №2203/1952 від 17 вересня 2008 року забезпечувалось Договором поруки №1952/01 від 17 вересня 2008 року поручителя ОСОБА_2 .

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №44742666 від 31 січня 2019 року державного виконавця Семенівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року у зв`язку з фактичним виконанням.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згіднорозрахунку за ст. 625 ЦК України, який враховує усі платежі, що надходили за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року, а також графік відповідних погашень простроченої заборгованості за кредитним договором, загальний розмір заборгованості зі сплати 3 % річних за період 06 червня 2004 року - 15 листопада 2018 року складає 5303 грн. 08 коп.; інфляційних втрат - 44 416 грн. 74 коп.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (№14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Відмовляючи у задоволенні в частині ОСОБА_2 як поручителя через припинення дії договору поруки з огляду на наявність вказаного рішення Глобинського районного суду Полтавської області у справі №527/1906/13-ц та частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 3% річних у сумі 2858 грн. 93 коп. в межах позовних вимог банку та інфляційний витрат в сумі 12 908 грн. 60 коп. суд виходив з вимог статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом вірно встановлено, що 19 вересня 2008 року мі ж ВАТ Державний ощадний банк України» в особі Семенівського відділу №3076 ВА «Ощадбанк» (в подальшому перейменоване на ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №2203/1952 від 17 вересня 2008 року, повернення отриманого кредиту та відсотків за його користування забезпечувалося договором поруки №1952/01 від 19 вересня 2008 року поручителя ОСОБА_2 , а також банком з ОСОБА_2 укладеного Іпотечний договір від 17 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за №2664.

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, кредит надано на 120 місяців зі строком остаточного погашення не пізніше 16 вересня 2018 року.

Згідно п. 2.2. зазначеного договору, банк має право вимагати від позичальника достроково повернення суми кредиту в цілому.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року (справа №527/1906/13-ц) за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичність платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 8.1 зазначеного договору, договір діє до повного виконання сторонами взятих зобов`язань по цьому договору.

Згідно постанови Семенівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 31 січня 2019 року (ВП №44742666) зазначене рішення суду про дострокове стягнення заборгованості згідно з виконавчим документом фактично виконане у повному обсязі, а тому законні підстави про стягнення боргу за кредитним договором №2203/1952 від 17 вересня 2008 року відсутні, з підстав закінчення строку дії договору у зв`язку з повним його виконанням сторонами взятих зобов`язань по даному договору.

Окрім того, згідно п. 4.1 договору поруки та п. 4.4. іпотечного договору, порука та право іпотеки припиняється з припиненням забезпеченого ними зобов`язання за кредитним договором та виконанням у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором.

Отже, законні підстави про стягнення боргу за невиконання зобов`язань передбачених іпотечним договором відсутні, з підстав закінчення строку дії кредитного договору у зв`язку з повним виконанням сторонами взятих зобов`язань.

Також, з 15 серпня 2015 року ОСОБА_2 призваний на військову службу по частковій мобілізації згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303, та вважаються мобілізованими, що підтверджується довідкою від 18 серпня 2015 року видана Хорольсько-Семенівським об`єднаним районним військовим комісаріатом Полтавської області /а. с. 146/.

Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізованих питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено п. 15, а саме, що військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В Україні особливий період розпочався з 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Відповідно до п. 7.3 зазначеного кредитного договору, п. 6.1 договору поруки, п. 9.5 іпотечного договору, сторони зобов`язані вчасно повідомляти одна одну про всі зміни, які здатні вплинути на реалізацію умов договору в письмовій формі та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надані листом.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 на адресу банку надіслав лист з повідомленням , що заявлені ПАТ «Державний ощадний банк України» до нього вимоги, як фінансового (майнового) поручителя по кредитному договору ОСОБА_1 від 17 вересня 2008 року №2203/1952 виконуються ним вчасно у встановлені строки та у необхідних розмірах, без порушень зобов`язань, атому законні підстави для звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 19 вересня 2008 року №2664 відсутні.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За наведених обставин, районний суд дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат саме з ОСОБА_1 , задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

В свою чергу доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає критерію обґрунтованості судового рішення та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.