Провадження № 2/369/1974/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22.06.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД», треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визнання припиненими трудових відносин -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД», треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визнання припиненими трудових відносин.

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

На підставі Наказу № 6 від 02.07.2013 року та Протоколу Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД» № 3 від 01.07.2013 року його, ОСОБА_2 (далі - Позивач) призначено на посаду директора (керівника) ТОВ «РОСУКРБУД» (далі - Відповідач або Товариство), про що зроблено відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Реєстр) про керівника (директора) Товариства.

Виходячи з того, що єдиний учасник ОСОБА_4 (далі - учасник Товариства) до діяльності даного Товариства не проявляв жодного інтересу та ним не опікувалась, Позивач втративши зацікавленість, в тому числі й матеріальну, у продовженні перебування у трудових відносинах з Товариством, а також з метою зміни місця роботи, керуючись своїми трудовими правами, подав загальним зборам учасників Товариства засобами поштового зв`язку нотаріальну заяву директора ОСОБА_5 від 22.02.2017 року про звільнення з посади директора Товариства за власним бажанням.

Дана заява про звільнення була проігнорована учасником Товариства, а рішення про звільнення Позивача з посади директора Товариства не прийнято. З часу подання заяви про звільнення Позивач фактично перестав виконувати функції керівника Товариства, а зв`язок з учасником Товариства було втрачено.

Будучи переконаним, що учасником Товариства буде прийнято відповідне рішення про звільнення Позивача з посади директора Товариства та внесено до Реєстру відповідні записи про зміну керівника Товариства, Позивач здійснював організацію своєї життєдіяльності, в тому числі й у професійній сфері.

Однак, на початку 2020 року Позивач дізнався, що відомості про те, що він є керівником Товариства є досі актуальними та відображені у Реєстрі, а учасником Товариства не вчинялось жодних дій по звільненню Позивача та зміні директора Товариства.

Зважаючи на дані обставини, а також враховуючи зміни в законодавстві, зокрема набрання чинності Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» Позивачем засобами поштового зв`язку на адресу учасника Товариства було подано Повідомлення щодо прийняття рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників (Вих. № 1 від 18.05.2020 року) в якому зазначено:

«У зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД» (далі - Товариство) має одного учасника, з урахуванням подання загальним зборам учасників Товариства нотаріальної заяви директора ОСОБА_5 від 22.02.2017 року про звільнення з посади директора Товариства за власним бажанням та відсутності на даний час результату розгляду даної заяви про звільнення та вирішення питання загальними зборами учасників Товариства про звільнення директора Товариства, у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», повідомляю про необхідність прийняття учасником Товариства рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, відповідно до такого порядку денного:

1. Питання про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Товариства.

2. Питання про призначення нового директора Товариства.

3. Питання про надання інформації органам державної реєстрації щодо внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та проведення їх державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства України».

Прошу прийняти рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, відповідно до визначеного порядку денного, не пізніше 08 червня 2020 року».

До даного повідомлення додано копію заяви про звільнення від 22.02.2017 року, яка вже надсилалась Загальним зборам учасників Товариства.

Виходячи з того, що на момент настання 08 червня 2020 року питання про звільнення Позивача з посади директора Товариства та зміну керівника Товариства не вирішено, жодного рішення учасником Товариства з відповідного порядку денного, що був зазначений у повідомленні Вих. № 1 від 18.05.2020 року не прийнято, а саме повідомлення учасником Товариства повністю проігноровано, Позивачем, як директором Товариства, складено повідомленням стосовно відсутності рішення учасника з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників (Вих. № 01 від09.06.2020 року) в якому зазначено:

«Учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД» (далі - Товариство) ОСОБА_3 на підставі поданої нотаріальної заяви директора ОСОБА_5 від 22.02.2017 року про звільнення з посади директора Товариства за власним бажанням та повідомлення щодо прийняття рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників від 18.05.2020 року, відповідно до такого порядку денного:

1. Питання про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Товариства.

2. Питання про призначення нового директора Товариства.

3. Питання про надання інформації органам державної реєстрації щодо внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та проведення їх державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства України рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників - не прийнято».

Звертає увагу, що Позивачем повністю виконані вимоги законодавства щодо процедури звільнення його з посади директора Товариства, однак зі сторони учасника Товариства жодних дій щодо розгляду питання про його звільнення та оформлення процедури звільнення з посади директора Товариства не вчинено, чим порушуються трудові права Позивача.

При цьому, враховуючи норми чинного законодавства та особливості звільнення з посади директора Товариства, яке відбувається на підставі рішення учасника Товариства, без волевиявлення учасника Товариства щодо звільнення Позивача з посади директора Товариства, Позивач позбавлений можливості внести відповідні зміни до Реєстру, де його зазначено як керівника (директора) Товариства, що порушує його право на вільний вибір праці.

Отже, перебування на посаді директора Товариства та неможливість звільнення у позасудовому порядку порушують трудові права Позивача, а тому з метою захисту свого порушеного права він змушений звернутися до суду з даним позовом.

За змістом положень ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Згідно ч. ч. 1,3 ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 р. № 2- рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до ст.ст. 28, 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом.

Згідно ч. 1 п. 7, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства; до компетенції загальних зборів учасників належать: обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний

За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Разом з тим, особливість звільнення директора Товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників Товариства (або за рішенням учасника, якщо він є єдиним учасником Товариства).

Таким чином, за змістом положень ст. 38 КЗпП України та ст. 30 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» право директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори (в разі наявності більше одного учасника Товариства), розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести відповідні зміни в Реєстр.

«У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими».

(Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, по справі № 758/1861/18).

«Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні.

Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими».

(Правова позиція Верховного суду, викладена у Постанові від 24 грудня 2019 року по справі № 758/1861/18).

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (О^ЕК8АN^К УОЬКОУ у. ІЖ.КАШЕ, № 21722/11, § 165, ЄСПЛ, від 09 січня 2013 року).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини слід зробити висновок, що наявність у Реєстрі інформації щодо Позивача, як про керівника Товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя», а порушене право піддягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з того, що Позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням та вчинено всі необхідні дії для власного звільнення з посади директора Товариства, а учасником Товариства не було вчинено жодних дій, направлених на здійснення процедури звільнення Позивача з займаної посади директора Товариства, у зв`язку з чим порушені права та інтереси Позивача, оскільки Реєстрі продовжують міститись відомості про те, що Позивач є керівником Товариства, а тому порушені права Позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання припиненими трудових відносин між Позивачем та Товариством.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 6) єдності методології державної реєстрації; 7) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 8) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 9) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, серед іншого, судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

У зв`язку з наявністю в Реєстрі відомостей про Позивача, як директора Товариства та, зважаючи на те, що такі відомості з Реєстру не можуть бути виключені Позивачем, а трудові відносини між сторонами припинені, вказані відомості порушують права та інтереси Позивача, а тому з метою ефективного захисту порушеного права, вважаю за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальність «РОСУКРБУД», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Попередній розрахунок судових витрат, які Позивач планує понести у зв`язку з розглядом справи дорівнює розміру сплачених коштів на такі судові витрати, що будуть підтверджуватись відповідним розрахунковим документом, актами (звітами) надання послуг, розрахунком витрат, тощо.

Просить суд: Визнати припиненими з 09 березня 2017 року трудові відносини між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД», у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.

Зобов`язати Відділ державної реєстрації Києво-Святошинської районної держави адміністрації внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичні осіб - підприємців та громадських формувань, шляхом виключення відомостей ОСОБА_2 , як керівника (директора) Товариства з обмежено відповідальністю «РОСУКРБУД».

Покласти на Відповідача судові витрати.

Позивач проти позову заперечує.

Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З 31.06.2011 року ОСОБА_3 є єдиним учасником ТОВ «Росукрбуд» (далі - учасник Товариства) та належним чином виконувала обов`язки учасника, які передбачені п.6.2 Статуту Товариства, ст. 117 ЦК України, ст.11 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські Товариства» (далі - Закон № 1576-ХІІ) діяв до 17.06.2018, ст.6 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року № 2275-УІІІ(далі Закон № 2275-УІІІ).

Протоколом № 3 загальних зборів учасників Товариства від 01.07.2013 року було призначено ОСОБА_6 з 02.07.2013 року, який на даний час є керівником Товариства.

Твердження Позивача на те, що ним засобами поштового зв`язку направлялась нотаріальна заява від 22.02.2017р. про звільнення з посади директора за власним бажанням. Відповідач ставить під сумнів, так як не отримувала вказану заяву, номер вказаного поштового відправлення 122 від 27.02.2017 року не зареєстрований в системі Укрпошти, про що свідчать дані з сайту Укрпошта стосовно трекінгу поштових відправлень (роздруківка з сайту додається до Відзиву).

В зв`язку з цим Відповідач просить суд витребувати у Позивача оригінал вказаної заяви про звільнення, оригінал доказів відправлення та вручення заяви засобами поштового зв`язку.

Враховуючи, що станом на 22.02.2017 року діяв Закон України «Про господарські Товариства» № 1576-ХІІ Позивач мав дотримуватися приписів цього Закону в процедурі свого звільнення з посади директора Товариства. Так, створення і відкликання виконавчого органу Товариства (директора) належить до виняткової компетенції загальних зборів відповідно до п. З частини 4 статті 145 Цивільного кодексу України (ЦК), пункту «г» частини 5 статті 41 і статті 59 Закону України «Про господарські Товариства». Згідно з ч. 1 ст. 62 Законом України «Про господарські Товариства» збори учасників Товариства можуть скликатися на вимогу одноособового виконавчого органу Товариства. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 чинного Закону України «Про господарські Товариства» виконавчий орган скликає загальні збори учасників, виконуючи визначену законом процедуру шляхом направлення учасникам рекомендованими листами з повідомленнями (якщо найманому директору відомі їхні адреси) повідомлення про скликання загальних зборів з порядком денним про звільнення директора за власним бажанням.

Позивач не скликав збори учасників Товариства для вирішення питання його звільнення з посади директора, не видав відповідного наказу та не направив повідомлення учасникам Товариства про скликання позачергових зборів учасників. Таким чином у Відповідача не було законних та належних підстав для звільнення Позивача з посади директора Товариства на підставі начебто поданої заяви про звільнення від 22.02.2017 року.

Як вказує Позивач, з часу подання заяви про звільнення він фактично перестав виконувати функції керівника Товариства, а зв`язок з учасником товариства було втрачено. Крім цього, Позивач вказує що на протязі з часу подання заяви до початку 2020 року він був переконаним, що звільнений з посади директора Товариства. Звідки взялося таке «переконання» Відповідачу не зрозуміло, так як він не повідомляв Позивача про звільнення з посади директора, рішення загальних зборів учасників Товариства про звільнення Позивача з посади директора не приймалося, Позивач не виносив Наказ про своє звільнення як керівник, до Єдиного державного реєстру не вносилися відомості про зміну керівника Товариства. Звертаю увагу суду, що відомості з ЄДР стосовно керівника Відповідача є відкритими для загального доступу та ця інформація є загальнодоступною на сайті Міністерства юстиції України.

Відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог, які ґрунтуються на нормах Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року № 2275-УІІІ. Відповідно до пункту 13 статті 39 Закону України «Про Товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. Таким чином, законодавство встановило певні умови припинення повноважень виконавчого органу Товариства.

На адресу учасника Товариства 21.05.2020 року надійшов лист з повідомленням про прийняття рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників та з копією заяви про звільнення від 22.02.2017 року.

Стаття 38 КЗпП визначає, що працівник зобов`язаний письмово за два тижні попередити роботодавця про своє бажання щодо розірвання трудового договору, який укладався на невизначений строк. Таким чином, копія заяви про звільнення від 22.02.2017 року, отримана Відповідачем 21.05.2020 року, не може бути підставою для прийняття рішення Відповідачем про звільнення директора з цієї дати, так як не відповідає вимогам ст.38 КЗпП в частині подання письмової заяви, а не її копії, та пункту 13 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» стосовно обов`язку Відповідача про призначення нового одноосібного виконавчого органу, що неможливо в минулому часі.

Відповідач зазначає, що на даний час не поніс витрат із розглядом цієї справи, і лише у разі задоволення позову позивача, очікує понесення судових витрат у розмірі судового збору у встановленому законом розмірі за подання апеляційної скарги.

Прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Через канцелярію суду представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження. Ознайомившись з доводами, викладеними у позовній заяві, Відповідач заперечує проти поданого позову та вважає, що позов подано з порушенням предметної юрисдикції спору, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано позов, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2020 року у задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовлено.

Статтею 255 ЦПК України визначені підстави для закриття провадження у справі. Перелік є виключним та розширенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України (в редакції Закону України №2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Статтею 20 ГПК України (в редакції Закону України №2147-УІП від 03 жовтня 2017 року. який набрав чинності 15 грудня 2017 року) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Спір у даній справі є трудовим, а не корпоративним, оскільки стосується звільнення позивача на загальних підставах, передбачених КЗпП України, за відсутності рішення загальних зборів товариства, прийнятого відповідно до ст. 99 ЦК України.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що спір між сторонами виник з трудових відносин, тому справу належить розглядати в порядку цивільного, а не господарського, судочинства, відтак, обставини на які посилається представник відповідача, як на підставу для закриття провадження по справі зводяться до не визнання позовних вимог та які підлягають дослідженню в ході судового розгляду.

В судове засідання 06.04.2021 представник позивача - адвокат Сазикін В.С. з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД» в судове засідання 06.04.2021 представника не направив. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. В поданій заяві просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання 06.04.2021 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

В судовому засіданні 06.04.2021 було оголошено перерву до 16 год. 30 хв.

В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі Наказу № 6 від 02.07.2013 року та Протоколу Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД» № 3 від 01.07.2013 року ОСОБА_2 призначено на посаду директора ТОВ «РОСУКРБУД», про що зроблено відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про керівника (директора) Товариства.

22.02.2017 року ОСОБА_2 подав загальним зборам учасників Товариства засобами поштового зв`язку нотаріальну заяву директора Товариства - Єрошок Єгора Борисовича від 22.02.2017 року про звільнення з посади директора Товариства за власним бажанням.

На час розгляду в суді загальним зборам учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД» рішення по поданій ОСОБА_2 заяві від 22.02.2017 року не прийнято. Відповідно не винесений директором товариства ОСОБА_2 наказ про звільнення з даної посади. Не внесені також відповідний запис

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Станом на 22.02.2017 року діяв Закон України «Про господарські товариства та відповідні норми Цивільного кодексу України, які регулювали звільнення одноособового виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю - зокрема директора.

Станом на 22.02.2017 року створення і відкликання виконавчого органу Товариства (директора) належить до виняткової компетенції загальних зборів відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 145 Цивільного кодексу України, яка виключена з цього Кодексу 17 червня 2018 року.

Це також було передбачено п. «г» ч. 5 ст. 41 і ст.59 Закону України «Про господарські товариства».

Чинна на той час ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» передбачала, що загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами.

Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу.

Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

17 червня 2018 року. набрав чинності Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» компетенції загальних зборів учасників належать:обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

Згідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також:

1) з ініціативи виконавчого органу товариства;

2) на вимогу наглядової ради товариства;

3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.

Ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до чинних в 2017 році вказаних норм матеріального права розгляд заяви ОСОБА_2 22.02.2017 року до загальних зборів учасників Товариства про звільнення з посади директора Товариства за власним бажанням повинно було розглянуто таким чином, щоб його звільнення було оформлене протягом двох тижнів з дня отримання заяви.

Про порушення своїх прав йому було відомо в цей час.

Ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції чинній в 2017 році передбачала, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України (із змінами, внесеними згідно із Законом N 1217-IX від 05.02.2021) передбачає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

При цьому в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

З матеріалів справи вбачається відсутність поважних причин для поновлення позивачу строку на звернення з заявою про вирішення трудового спору.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРБУД», треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визнання припиненими трудових відноси - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.В. Дубас