ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

м.Суми

Справа №585/4598/19

Номер провадження 22-ц/816/171/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

позивачки - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене у складі Машини І.М. у м. Ромни, повний текст рішення складено 29 жовтня 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», третя особа Управління адміністративних послуг Роменської міської ради, про визнання права власності,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», третя особа Управління адміністративних послуг Роменської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 03 січня 1990 року належала 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 26 лютого 1996 року їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за вищевказаною адресою.

ОСОБА_2 належала інша 1/2 частина зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 1999 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 08 грудня 2004 року він є власником земельної ділянки площею 0,0190 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за вищевказаною адресою.

Вказує, що з 22 серпня 1987 року по 26 липня 1989 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Роменської міської ради народних депутатів Сумської області від 19 червня 1991 року №130, ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого по АДРЕСА_1 . З 1991 по 1999 роки нею та ОСОБА_2 було знесено старий житловий будинок за вказаною адресою.

Згідно з актом виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівництва від 19 червня 1991 року ОСОБА_1 виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 . З 1993 по 2004 роки нею особисто побудовано новий житловий будинок за вказаною адресою, але вже на іншому місці на своїй земельній ділянці.

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області за №50 від 20 лютого 2008 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 07 листопада 2007 року - житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 131,9 кв.м, житловою площею - 88,8 кв.м.

13 липня 2017 року та 29 серпня 2019 року КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» видано технічні паспорти, до яких надані довідки від 01 серпня 2017 року та 09 жовтня 2019 року, в яких зазначено, що згідно з архівною інвентарною справою станом на 01 січня 2013 року житловий будинок загальною площею 48,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 03 січня 1990 року та ОСОБА_2 - 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 02 вересня 1999 року. Станом на 07 серпня 2007 року старий житловий будинок демонтовано і на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, побудовано новий житловий будинок з господарськими будівлями, а саме: житловий будинок гіпсоблочний, обкладений цеглою, літ. «А» загальною площею 131,9 кв.м. жилою площею 88, 8 кв.м.; гараж цегляний літ. «Г»; сарай цегляний літ. «Д»; літня кухня цегляна літ. «Е»; сарай цегляний літ. «Д»; огорожа шиферна літ. «№» 1; огорожа металева «№» 2.

Зазначає, що вона є єдиним власником вказаного вище нерухомого майна, але не може зареєструвати право власності на нього.

Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати за нею право власності на житловий будинок гіпсоблочний, обкладений цеглою, літ. «А» загальною площею 131,9 кв.м. жилою площею 88, 8 кв.м.; гараж цегляний літ. «Г»; сарай цегляний літ. «Д»; літня кухня цегляна літ. «Е»; сарай цегляний літ. «Д», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», мотивуючи позовні вимоги тим, що з 22 серпня 1987 року по 26 липня 1989 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати як подружжя, мали спільний бюджет та вели спільний побут.

Вказує, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03 січня 1990 року, належала 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 26 лютого 1996 року вона є власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за вищевказаною адресою.

Інша 1/2 частина зазначеного будинку належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 1999 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 08 грудня 2004 року він є власником земельної ділянки площею 0,0190 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за вищевказаною адресою.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Роменської міської Ради народних депутатів від 19 червня 1991 року №130 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво нового будинку замість знесеного старого та зобов`язано її після закінчення будівництва нового житлового будинку, частину старого будинку належну їй, переобладнати під літню кухню.

Вказує, що будівельні матеріали для нового будинку були придбані за рахунок грошових коштів його матері та за його кошти.

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської Ради народних депутатів №252 від 22 вересня 1993 року на земельній ділянці ОСОБА_1 дозволено будівництво господарських будівель сарай та гараж.

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області за №50 від 20 лютого 2008 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 07 листопада 2007 року - житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 131,9 кв.м, житловою площею - 88,8 кв.м. Зазначено, що будівельно-монтажні роботи здійснювалися з вересня 1991 року по серпень 2004 рік.

Вказує, що з 1993 року по 2008 рік він проживав разом з ОСОБА_1 у вищевказаному будинку без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, за спільні кошти утримували житло.

Таким чином, оскільки будинок по АДРЕСА_1 , гараж та сарай він з відповідачкою та його матір`ю будували спільною працею за спільні грошові кошти, шляхом індивідуальних трудових зусиль з метою спільного проживання, то вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності і може бути поділене між ним та відповідачкою в рівних частинах.

Просить встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період з січня 1989 року по березень 2008 року та визнати житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 131,9 м.кв., житловою площею 88,8 кв.м літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами: гараж цегляний літ. «Г»; сарай цегляний літ. «Д»; літня кухня цегляна літ. «Е» - об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_1 , набутим за час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та здійснити поділ по 1/2 частині за кожним у порядку статті 70 СК України.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 у період із січня 1989 року по березень 2008 року.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 площею 131, 9 кв.м, житловою площею 88, 8 кв.м літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами: гараж цегляний літ. «Г»; сарай цегляний літ. «Д»; літня кухня цегляна літ. «Е» - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутим за час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та здійснено поділ по 1/2 частини за кожним у порядку статті 70 СК України, без виділення часток в натурі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в рахунок компенсації сплаченого судового збору у розмірі 1370 грн та 3200 грн витрат на оплату професійних правничих послуг.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов її задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у період з січня 1989 року по березень 2008 року вона не проживала однією сім`єю з відповідачем, не вела спільний бюджет та спільне господарство. Вказує, що ОСОБА_2 не надано доказів, що спірний будинок побудований внаслідок їх спільної праці та за спільні кошти. Крім того, надані відповідачем копії квитанцій, чеків та накладних, не містять відомостей та не підтверджують, що саме ним придбавалися будівельні матеріали на будівництво житлового будинку.

Зазначає, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності щодо зустрічного позову, оскільки ОСОБА_2 про порушення його прав було відомо у 2009 році, коли він звертався з позовом до неї про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, поділ спільного нерухомого майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали інвентарної справи на домоволодіння колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що з 22 серпня 1987 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 липня 1989 року (т. 1, а.с. 14, 16).

03 січня 1990 року ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу придбано 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 48,5 кв.м, з відповідними надвірним будівлями в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 910,0 кв.м де розташовано будинок дерев`яний А, сарай дощатий Б, сарай очеретяний В, огорожа дощата Н (т. 1, а.с. 23-25).

Згідно із випискою із рішення виконавчого комітету Роменської міської ради народних депутатів Сумської області від 19 червня 1991 року №130 «Про розгляд питань головного архітектора міста та архітектурно-планувального бюро», ОСОБА_1 дозволено будівництво нового житлового будинку замість старого по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 після закінчення будівництва нового житлового будинку, частину старого будинку, належного їй, переобладнати під літню кухню (т. 1, а.с. 21).

На підставі зазначеного рішення виконкому від 19 червня 1991 року № 130, представником головного архітектора Зінченком М.І. складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель, згідно з планом забудови земельної ділянки, виділеної ОСОБА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 27).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії СМ00036 від 26 лютого 1996 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (т. 1, а.с. 18).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 1999 року ОСОБА_2 належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці площею 910 кв.м. (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії СМ № 078767 від 08 грудня 2004 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0190 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (т. 1, а.с. 19).

Судом встановлено, а також підтверджено сторонами у справі, у період з 1991 по 1999 роки ними, за спільною згодою, та з метою будівництва нового будинку, старий житловий будинок по АДРЕСА_1 був знесений.

Згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 07 листопада 2007 року, затвердженого рішенням міськвиконкому від 20 лютого 2008 року №50 та зареєстрованого в інспекції ДАБК м. Ромни від 22 лютого 2008 року №30, новозбудований на підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 19 червня 1991 року №130 житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 131,9 кв.м, житловою площею 88,8 кв.м був прийнятий в експлуатацію. В акті зазначено, що будівельно-монтажні роботи здійснено в терміни: початок робіт вересень 1991 року, закінчення робіт серпень 2004 року. Забудовником вказана ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 32-37, 46).

13 серпня 2009 року КП «Роменське МБТІ» видано технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , власниками зазначені ОСОБА_1 1/2 та ОСОБА_2 1/2 (т. 1, 47-50). Також, 13 липня 2017 року та 29 серпня 2019 року на замовлення ОСОБА_1 видано технічні паспорти на житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1, 58-61, 63-66).

Згідно з довідками Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» від 01 серпня 2017 року та від 09 жовтня 2019 року, згідно з архівною інвентарною справою станом на 01 січня 2013 року житловий будинок загальною жилою площею 48, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за наступними власниками: ОСОБА_1 1/2 частини на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Роменською ДНК 03 січня 1990 року, реєстровий №19; ОСОБА_2 - 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Роменською міською ДНК 02 вересня 1999 року, реєстр. №944. Станом на 07 серпня 2007 року старий житловий будинок демонтований та побудований новий житловий будинок з господарськими будівлями на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 згідно державного акта на право приватної власності на землю, виданого Роменською міською радою 26 лютого 1996 року, та ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Роменською міською радою 08 грудня 2004 року, а саме: житловий будинок гіпсоблочний, обкладений цеглою, літ. «А», прибудова гіпсоблочна, обкладена цеглою, літ. «а», загальною площею 131,9 кв.м, жилою площею 88,8 кв.м; гараж цегляний літ. «Г»; літня кухня цегляна літ. «Е»; сарай цегляний літ. «Д»; огорожа шиферна №1; огорожа металева № 2. (т. 1, а.с. 62, 67).

Також судом встановлено, що факт придбання ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 будівельних матеріалів на будівництво спірного житлового будинку (шифер, цегла, плитка, дошка, витрати на роботи з будівництва, поруб дерева, та ін.) підтверджується квитанціями, чеками, накладними, які датовані 1990-2000 роками (т. 1, а.с. 143-152).

ОСОБА_1 не заперечувала факт придбання будівельних матеріалів матір`ю ОСОБА_2 і надання останньою допомоги у будівництві житлового будинку та господарських споруд.

З копії паспорта вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 з 06 серпня 1996 року по 01 серпня 2018 року (т. 1, а.с. 140).

Такожсудом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу у 1989 році і до 2008 року проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де вони разом виховували сина та вели спільне господарство.

ОСОБА_1 визнає, що 1/2 частину нерухомого майна за зазначеною адресою, яке було знесене спільно з ОСОБА_2 , купувала на її ім`я мати останнього вже після розірвання ними шлюбу, що дає суду підстави для висновку про наявність сталих сімейних стосунків між сторонами.

Факт спільного проживання сторін у справі , ведення ними спільного господарства і будівництва за спільні кошти житлового будинку із господарськими будівлями підтверджується також тим, що після набуття 3 січня 1990 року позивачкою ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку із господарськими будівлями розташованого за адресою АДРЕСА_1 , ще до набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на іншу Ѕ частину цього домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 02.09.1999 року , останній, з 06.08.1996 року, вже був зареєстрований у даному будинку, і ними за спільною згодою, з метою будівництва нового будинку, старий житловий будинок було знесено.

Також даний факт підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 допитаних судом першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи позов ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності на частину нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем ОСОБА_1 факту набуття нерухомого майна за її особисті кошти та наявності достатніх доказів на підтвердження придбання спірного нерухомого майна внаслідок спільної праці сторін у справі.

При цьому місцевий суд обґрунтовано посилався на ст.17 Закону України «Про власність» , який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Таким чином, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо : 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна , ведення ними спільного господарства , побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В той же час, оскільки з акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, вбачається, що будівельно-монтажні роботи здійснено в терміни з вересня 1991 року по серпень 2004 року, тому до виниклих між сторонами правовідносин необхідно також застосовувати норми ЦК України (2003р.) , який набув чинності з 01.01.2004 року .

Зокрема , ч.ч.1, 4 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно , набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, оскільки судом, з достовірністю встановлено, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 набуті сторонами за час їх спільного проживання однією сім`єю за спільні грошові кошти та спільною працею, домовленості між ними щодо відступлення рівності їх часток у праві спільної сумісної власності не існувало , тому колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про визнання даного нерухомого майна спільною сумісною власністю сторін і визнання їх часток у цьому майні рівними - по Ѕ частці за кожним.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо пропуску ОСОБА_2 строків позовної давності на звернення з позовом до суду , оскільки на її думку, про своє порушене право позивачу за зустрічним позовом було відомо ще у 2009 році на підтвердження чого нею надано суду копію позовної заяви останнього про визнання за ним права власності на Ѕ частину спірного домоволодіння з якою він звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області 14.09.2009 року, але ухвалою суду від 26 жовтня 2009 року його позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку із не усуненням недоліків ( т.1 а.с.174 -182 ) . В той же час, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 заперечувала право позивача на частку у спільно нажитому нерухомому майні в матеріалах справі відсутні , ОСОБА_2 продовжував бути зареєстрованим у спірному житловому будинку як член сім`ї і знявся з реєстрації у добровільному порядку лише у 2018 році, а тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем за зустрічним позовом не пропущений строк позовної давності.

В той же час, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю , суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання сторін однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 1989 року по 2008 рік підтверджено відповідними доказами та показаннями свідків.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з січня 1989 року по 31 грудня 2004 року .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу .

В іншій частині рішення місцевого суду необхідно залишити без змін .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2020 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу змінити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 01 січня 2004 року по березень 2008 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 березня 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В.І.Криворотенко

Т.А.Левченко