КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Арапіна Н.Є.
Єдиний унікальний номер справи № 755/528/17
Апеляційне провадження №22ц/824/4060/ 2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у порядку зворотної вимоги (регресу).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 травня 2006 року в офісі по вулиці Ізюмській, 5 у місті Києві ОСОБА_3 склав розписку про отримання від позивача та відповідача грошових коштів в сумі 1 600 000 доларів США в розрахунок за земельні ділянки ( 134 шт) , які знаходяться на території Громадської організації Садове товариство «Українська земля» із зобов`язанням гарантувати повернення суми до оформлення ОСОБА_4 довіреностей на купівлю - продаж вказаних ділянок.

Із складеної розписки убачається, що ОСОБА_3 взяв на себе обов`язок вчинити певні дії. Сторонами розписки зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Кредиторами є особи , які здійснили передачу коштів на певні цілі ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) , а боржник є особа, яка прийняла кошти та зобов`язалася вчинити дії( ОСОБА_3 ).

Влітку 2006 року ОСОБА_3 передав грошові кошти в сумі 1 600 000 доларів США представнику продавців і 134 укладених та нотаріально завірених договорів купівлі-продажу земельних ділянок. ОСОБА_1 01 червня 2011 року надав ОСОБА_3 розписку про відсутність будь-яких з його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей. Про дану розписку позивач дізнався 02 липня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 2/4356/2011 у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі . До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд. Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів (ч.3 ст. 542 ЦК України). Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці , якщо інше не встановлено договором між ними .

З огляду на вказане, ОСОБА_1 , як один із солідарних кредиторів , який отримав від ОСОБА_3 виконання в повному обсязі, сам став боржником іншого солідарного кредитора ОСОБА_2 на суму 800 000 доларів США .

Відтак у позивача ОСОБА_2 виникло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 800 000 доларів США.

Направлену ОСОБА_2 23 листопада 2016 року вимогу про сплату 800 000 доларів США, ОСОБА_1 залишив без відповіді, тому ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Позивач ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 21 512 000 грн та судові витрати по справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року прийнято первісну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у порядку зворотної вимоги (регресу) Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 31 травня 2006 року в офісі ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 він передав ОСОБА_3 особисті грошові кошти у розмірі 1 600 000 доларів США, як гарантовану суму для придбання 134 земельних ділянок, що знаходяться на території Громадської організації Садове товариство «Українська земля», про що ОСОБА_3 написав розписку. На прохання ОСОБА_2 він зазначив у вказаній розписці і його прізвище для того, щоб у подальшому ОСОБА_2 , як його діловий партнер, міг оформити частину землі на себе чи довірених осіб з виплатою йому їхньої вартості. ОСОБА_3 , як кредитор по завдатку, оформленому вказаною розпискою від 31 травня 2006 року, виконав свій обов`язок із забезпечення укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок на його користь та на користь ОСОБА_2 , а солідарний обов`язок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по сплаті грошових коштів у рахунок належних платежів за такими договорами виконав останній самостійно. Отже, відповідач ОСОБА_1 набув статусу кредитора по відношенню до ОСОБА_2 за розпискою від 31 травня 2006 року, а ОСОБА_2 набув статусу боржника по сплаті йому рівної частки переданого завдатку, що становить 800 000 доларів США.

Для внесення завдатку ОСОБА_1 отримав кредит у Закритому акціонерному товариству «Банк НРБ» за договором про відкриття кредитної лінії № 09-10-05/ФО від 31 жовтня 2005 року з розрахунком на те, що ОСОБА_2 як солідарний боржник по розписці від 31 травня 2006 року поверне йому 800 000 доларів США. Згідно заяв на видачу готівки та довідки банку ОСОБА_1 по кредитному договору отримано 7 187 500 доларів США зі сплатою 13% річних, які він сплачував протягом трьох років. Сума сплачених відсотків складає 312 000 доларів США, що еквівалентно 8 458 320 грн по національному курсу НБУ станом на 06 березня 2017 року.

ОСОБА_2 порушив своє солідарне зобов`язання та не повернув внесені, як завдаток, грошові кошти, тому відповідач змушений понести витрати для відновлення свого фінансового становища шляхом укладення нового кредитного договору із Закритим акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» № 02-07-08/ФО від 01 липня 2008 року з виплатою процентів у розмірі 21,5 % річних, за яким отримав 12 000 000 грн. Із вказаної суми кредиту частка грошових коштів, які були внесені в якості завдатку за ОСОБА_2 становить 12 000 000 грн ((800 000 доларів США+ 312 000 доларів США)* 5,09=5 660 080 грн) = 6 339 920 грн. Сума кредиту та відсотків по ньому сплачувалася з 2008 року по 2011 рік та становить у розмірі 4 089 248,40 грн (1363 082,8 * 3) грн.

ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 800 000 доларів США, що еквівалентно 21 688 000 грн у порядку зворотньої вимоги та збитки у розмірі 12 547 568, 40 грн , а всього 34 235 568, 40 грн .

Позивач ОСОБА_2 скористався своїм правом подачі відзиву на зустрічний позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що по розписці від 31 травня 2006 року він разом з ОСОБА_1 не є боржниками в розумінні положень ст. ст. 509, 510 ЦК України. Крім того, відповідачем не доведено, що кошти, отримані за кредитними договорами, залучені на цілі виконання обов`язку з боку ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 . Посилання на норми ст.544 ЦК України є безпідставним. До вказаної позовної заяви мають бути застосовані за правилами частини 4 ст.267 ЦК України ( т.1 , 184-188).

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про зміну підстав позову . У заяві зазначив , що за розпискою від 31 травня 2006 року ОСОБА_2 було передано ОСОБА_3 в якості предмета договору 800000 доларів США, то саме ця сума становить витрати майнового характеру , яких зазнав позивач внаслідок прострочення сплати ОСОБА_1 вказаної суми ( ч.3 ст. 612 ЦК України).

У травні 2018 року ОСОБА_2 подав доповнення до позову . У доповненні зазначив ,що саме ОСОБА_1 порушив права ОСОБА_2 , з моменту підписання договорів купівлі-продажу 67 земельних ділянок в СТ «Українська земля» що відбувалось із 30 червня 2006 року по 03 серпня 2006 року , про що позивачу стало відомо у червні 2015 року , під час розгляду справи за його позовом . При цьому позивач зазначив що йому завдано шкоди внаслідок протиправної поведінки відповідача і вона підлягає відшкодуванню ( ч.1-2 ст. 1166 ЦК України) .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_5 про залишення первісного позову без розгляду відмовлено.( т.5 а.с. 160) .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишено без розгляду( з підстав п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України - належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку , якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи) ( т. 5 а.с. 168-169) .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилався на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, суд не визначив характер спірних правовідносин, правову природу правовідносин , неправильно застосував норми матеріального права, та не застосував норми права які підлягають застосуванню, порушив норми процесуального права.

Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог , а відтак суд правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову , просив розглядати справу за відсутності як його , так і його представників .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 04 березня 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, 31 травня 2006 року в офісі по вулиці Ізюмській, 5 у місті Києві ОСОБА_3 склав розписку про отримання від позивача та відповідача грошових коштів в сумі 1 600 000 доларів США в розрахунок за земельні ділянки (134 шт) , які знаходяться на території Громадської організації Садове товариство «Українська земля» із зобов`язанням гарантувати повернення суми до оформлення ОСОБА_4 довіреностей на купівлю - продаж вказаних ділянок (т.1 а.с.6). Вказані обставини встановлені і у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року. Цією ж постановою встановлено, що ОСОБА_1 передавав свої кошти. (т.1 а.с. 100-108, 167-168 справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ГО СТ «Українська земля» про повернення безпідставно отриманих коштів).

В подальшому , ОСОБА_1 01 червня 2011 року надав ОСОБА_3 розписку про відсутність будь-яких з його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей. ( т.1 а.с. 7)

Про цю розписку, як зазначає ОСОБА_2 , він дізнався 02 липня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 2/4356/2011 у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, тому вважає , що ОСОБА_1 став його боржником на суму 800 000 доларів США .

Відповідач ОСОБА_1 просив про стягнення грошових коштів у порядку зворотної вимоги (регресу).

ОСОБА_1 у позові посилається на неповернення ОСОБА_2 сплачених за нього по розписці від 31 травня 2006 року коштів у розмірі 800 000 доларів США, що стало причиною необхідності сплати відсотків відповідачем за укладеними ним кредитними договорами, що є збитками, понесеними внаслідок дій ОСОБА_2 по неповерненню коштів .

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав договір про відкриття кредитної лінії № 02-07-08/ФО від 01 липня 2008 року, укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» з виплатою процентів у розмірі 21,5 % річних, за яким отримав 12000000грн ( т. 1, а.с. 48-56 ), додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 02-07-08/ФО від 01 липня 2008 року ( т. 1, а.с. 57), виписки по особовим рахункам за період з 01 липня 2008 року по 08 вересня 2015 року (т.1 а.с. 58), квитанції про погашення заборгованості за кредитом (т.1 ,а.с.59-80,), договір про відкриття кредитної лінії № 09-10-05/ФО від 31 жовтня 2005 року, укладений між ним та Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» з виплатою процентів у розмірі 13% річних (т.1 а.с. 81-91), заяви про видачу готівки ( т.1 ,а.с. 92-97), довідку про розмір заборгованості та сплачених процентів за період з 31 жовтня 2005 року по 08 вересня 2015 року (т.1 , а.с.98-99) , постанову Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року ( т.1 а.с.100-108), інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т.1,а.с.112-121),

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на положення ст.22 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).

Зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. (ст. 511 ЦК України).

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України).

Судом встановлено, що 31 травня 2006 року ОСОБА_3 складено розписку про одержання від ОСОБА_2 та ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 1600000 доларів США, в розрахунок за земельні ділянки в кількості 134 штуки, що знаходяться на території Громадської організації Садове товариство "Українська земля". Крім того встановлено ,що всю вказану суму ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 01 червня 2011 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції, не надано таких доказів і до апеляційної скарги, на підтвердження наявності у ОСОБА_2 грошових зобов`язань щодо повернення ОСОБА_1 коштів у розмірі 800 000 доларів США та спричинення йому збитків, з огляду на ту обставину ,що рішеннями судів, які набрали законної сили встановлено, що ОСОБА_1 передавав свої кошти, і вони йому повернуті в повному обсязі. Зокрема встановлено, що грошові кошти ОСОБА_3 не передавались у власність, чи користування. Їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору, з метою зберігання коштів та передачі для придбання у майбутньому земельних ділянок ( т.1 а.с. 100-108). Відповідно до вимог норм ч.4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Не надано ОСОБА_1 й доказів наявності між ним та ОСОБА_2 домовленостей щодо необхідності укладення ОСОБА_1 кредитного договору , або домовленості що , частину грошей , які вносить ОСОБА_1 є коштами ОСОБА_2 , а відтак висновок суду про відсутність підстав для стягнення коштів з ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги ( регресу) є правильним .

Щодо застосування строків позовної даності , суд першої інстанції правильно зазначив, що позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.367 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 березня 2021 року.

Головуючий

Судді