Справа №489/6529/19
Провадження №2/489/155/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування житлом, шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просила усунути перешкоди у користуванні приміщеннями загального користування - кладової ХІІІ (о,5 кв.м) та умивальника ХVІ (2,9 кв.м.), що розташовані у будинку АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу до цих приміщень в будь-який день і час та зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зняти замки, встановлені на дверях до приміщень кладової ХІІІ (о,5 кв.м) та умивальника ХVІ (2,9 кв.м.); усунути перешкоди у користуванні приміщення загального користування кухні ХІІ (загальною площею 12 кв.м.) шляхом зобов`язання ОСОБА_6 привести планування приміщення загального користування - кухні ХІІ (загальною площею 12 кв.м.), що розташована у будинку АДРЕСА_1 в попередній стан відповідно до технічної документації ММБТІ, шляхом знесення в приміщенні кухні ХІІ, за її рахунок, двох стін з силікатної цегли та встановлених в них дверей із облаштованим замком (огородження частини вказаного приміщення в окрему кімнату). Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири спільного заселення АДРЕСА_2 . В спільному користуванні з іншими жителями даного будинку знаходяться: коридор (ХІ) 21,4 кв. м.; коридор (ХVІІІ) 5,4 кв.м.; кухня (ХІІ) 12 кв.м.; кладова (ХІІІ) 0,5 кв.м.; коридор (ХVІІ) 1,7 кв.м.; умивальник (ХVІ) 2,9 кв. м.; вбиральня (ХІV) 1,1 кв.м., кухня (ХV) 9 кв.м.; кухня (ХХІІ) 9,2 кв.м.; коридор (ХІХ) 1,6 кв.м.; умивальник (ХХІІІ) 3,2 кв.м.; вбиральня (ХХІ) 1,2 кв.м.; шафа (ХХ) 0,5 кв.м. У вказаній квартирі вона проживає зі своєю сім`єю з 2010 року, іншого житла у неї немає. Вона та її родина є інвалідами 3 групи через захворювання з дитинства. Протягом часу проживання в даному будинку її сусіди періодично безпідставно створюють їй перешкоди у користування вищезазначеними житловими приміщеннями загального користування, через що вона неодноразово зверталася до відділу поліції та органів держархітектури. У її квартирі немає жодних зручностей для проживання, є лише одна кімната з вікном. Всі інші зручності знаходяться на поверсі для загального користування. ОСОБА_3 , ОСОБА_7 встановили в умивальнику та кладової (ХІІІ) замки на дверях, ключі яких від даних приміщень їй не надають. ОСОБА_6 здійснила самочинне будівництво з кухні (ХІІ) у вигляді огородження частини вказаного приміщення в окрему кімнату шляхом улаштування її замком, чим перешкоджає їй та іншим мешканцям у вільному доступі на всю територію кухні загального користування, нормальному приготуванні їжі та доступі до всіх комунікацій. Надати їй дублікат ключів вони відмовляються. Знести стіни також відмовляються, створюють сварки і не дають доступу до спільної власності. У зв`язку з чим вона не може приготувати їжу, ані скористатися душем.

Від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Петровського Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову відносно ОСОБА_6 в повному обсязі. Зазначає, що викладені обставини у позові не відповідають дійсності. Всі співвласники зазначеного майна надавали згоду на порядок користування майном та встановлення огорожі санвузла розташованого в кухні ХІІ (загальною площею 12 кв.м.). Позивачем вказане приміщення зайнято близько 8 кв. м. Крім того, позивачка була відсутня за вказаною адресою і там не проживала. Загальна площа користування майном позивачки становить 27,1 кв. м., житлова 15,7 кв. м., тобто загальне майно, яке входить у спільне користування складає 11,4 кв. м. Згідно технічної документації з`ясовується: коридор 21,4 кв. м., коридор 5,4 кв. м., кухні 12 кв. м., кладова 0,5 кв. м., коридор 1,7 кв. м., умивальник 2,9 кв. м., туалет 1,1 кв. м., кухня 9,2 кв. м., кухня 9,0 кв. м., коридор 1,6 кв. м., умивальник 3,2 кв. м., туалет 1,2 кв. м., шафа 0,5 кв. м. Загальна площа становить 69,7 кв. м. на вісім кімнат. Позивач займає місце у майні спільного користування 8,7 кв. м. та більшу половину балкона, який виходить з кухні.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що відповідачка в своєму відзиві зазначає, що всі співвласники надали згоду на порядок користування майном та встановлення огорожі і санвузла розташованого на кухні ХІІ. Тобто, вказаним представник відповідача визнає, що огорожу та санвузол збудовано на території приміщення кухні його клієнтом ОСОБА_6 . Проте, позивачка не надавала згоду на встановлення огорожі і санвузла в приміщенні спільної кухні загальною площею 12 кв. м. До неї жодного разу не зверталися з даним питанням, вона взагалі не знала, з якою метою була встановлена перегородка і що там ОСОБА_6 збирається облаштовувати санвузол. Кухня ХІІ повинна знаходитися у загальному користуванні всіх співвласників квартир спільного заселення та не виділятися кожному квадратні метри. Встановлення санвузла є порушенням санітарно-епідеміологічні вимоги та ДБН. Твердження відповідачки про те, що вона не проживала за вказаною адресою не повинно братися судом до уваги, оскільки вона є власницею майна та має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Від представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що дозвіл позивачки не потрібен, самовільне будівництво не велося. На час встановлення вказаної перегородки позивач взагалі не проживала за вказаною адресою, що підтверджується Актом про не проживання. Крім того, позивачка не зареєстрована за вказаною адресою. Посилання представника позивачки на Накази № 87, 178 є помилковими.

Ухвалою суду від 11.12.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.05.2020, призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.07.2020, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.11.2020, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15.02.2021, витребувано докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Квартира спільного заселення АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2009 року, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Островською-Колосюк Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі № 2-1144.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Об`єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном саме власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Стаття 179 ЖК УРСР передбачає, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №45 від 24.01.2006 року (п.2,7,10,13) передбачено, що мешканці квартир в якій проживає два і більше співвласників мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання. Власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати дій, що порушують умови проживання інших громадян. Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.

Згідно п. 6.2 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №396 від 16.12.2009 р., у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч.2 ст. 382 ЦК України).

Як вбачається з висновку експерта № 125-027 від 20.07.2020, в приміщенні кухні спільного користування ХІІ площею 12,0 кв. м., житлового будинку АДРЕСА_1 , виконана самовільна реконструкція у вигляд встановлення перегородки з виникненням нового приміщення санвузла площею 2,74 кв. м., в якому розміщено санітарно- технічні прилади.

Згідно ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність.

Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Правил користування приміщенням житлових будинків" затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, вказано, що переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій здійснюється за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Позивачка зазначає, що згоди відповідачам на перепланування загальних приміщень спільного користування вона не надавала.

Згідно із "Правилами користування приміщеннями житлових будинків" затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, під переплануванням розуміється улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. А до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.4, 1.4.5 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Статтею 10 ЖК України, передбачено, що жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 20.04.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири спільного заселення АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2009 року, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Островською-Колосюк Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі № 2-1144. В спільному користуванні знаходяться: коридор (ХІ) 21,4 кв. м.; коридор (ХVІІІ) 5,4 кв.м.; кухня (ХІІ) 12 кв.м.; кладова (ХІІІ) 0,5 кв.м.; коридор (ХVІІ) 1,7 кв.м.; умивальник (ХVІ) 2,9 кв. м.; вбиральня (ХІV) 1,1 кв.м., кухня (ХV) 9 кв.м.; кухня (ХХІІ) 9,2 кв.м.; коридор (ХІХ) 1,6 кв.м.; умивальник (ХХІІІ) 3,2 кв.м.; вбиральня (ХХІ) 1,2 кв.м.; шафа (ХХ) 0,5 кв.м.

Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.02.2010 року, зобов`язано ОСОБА_11 передати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_2 та не чинити їй ні які перешкоди в користуванні житловим приміщенням даної квартири. Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 .

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначено, що: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 встановили в умивальнику та кладової (ХІІІ) замки на дверях, ключі яких від даних приміщень їй не надають. ОСОБА_6 здійснила самочинне будівництво з кухні (ХІІ) у вигляді огородження частини вказаного приміщення в окрему кімнату шляхом улаштування її замком, чим перешкоджає їй та іншим мешканцям у вільному доступі на всю територію кухні загального користування, нормальному приготуванні їжі та доступі до всіх комунікацій.

22 листопада 2019 року за вих. № К-67/51-2019 Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області надано ОСОБА_1 відповідь, відповідно до якої було проведено перевірку, в ході якої було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду у зв`язку з відсутністю складу злочину.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради з заявою, в якій зазначено, що: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 встановили в умивальнику та кладової (ХІІІ) замки на дверях, ключі яких від даних приміщень їй не надають. ОСОБА_6 здійснила самочинне будівництво з кухні (ХІІ) у вигляді огородження частини вказаного приміщення в окрему кімнату шляхом улаштування її замком, чим перешкоджає їй та іншим мешканцям у вільному доступі на всю територію кухні загального користування, нормальному приготуванні їжі та доступі до всіх комунікацій.

19 листопада 2019 року за вих. № 4149/22.01-13, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради надано відповідь, відповідно до якої зазначено, що головним спеціалістом відділу інспекційної роботи здійснено вихід за вищевказаною адресою, ознак виконання підготовчих та будівельних робіт не встановлено.

Згідно висновку експерта № 125-027 від 20.07.2020, експертом, дослідивши приміщення кухні ХІІ площею 12 кв. м. спільного користування між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в житловому будинку АДРЕСА_1 , виконаними замірами, встановлено зменшення площі кухні спільного користування за рахунок виконаної самовільної перегородки Г-образній форми з розмірами в плані 1,46х2,0 м. висота 2,95 м. в лівій нижній кутовій частині приміщення, в результаті чого площа кухні спільного користування стала складати 9,26 кв. м. Тобто виконана реконструкція приміщення кухні з виникненням нового приміщення санвузла площею 2,74 кв. м., з окремим входом з боку коридору ХІ коридор площею 21,4 кв. м. загального користування між всіма співвласниками квартир. Дослідивши виконані ремонтно будівельні роботи з улаштуванням перегородки, встановлено: перегородка виконана з каменю піно блоку в Ѕ товщини на цементно піщаному розчині, штукатурка, облицювання плиткою керамічною глазурованою, підлога керамічна глазурована плитка, стеля шпаклівка, водоемульсійне забарвлення, двері дерев`яні, одинарні, фільончасті, в приміщенні санвузла встановлені: душова кабіна, унітаз зі зливним бачком типу «Компакт», електричний бойлер. На підставі вищевикладеного, встановлено, в приміщенні кухні спільного користування ХІІ площею 12 кв. м. житлового будинку АДРЕСА_1 , без узгодження з співвласником ОСОБА_1 та розробленою проектною документацією, виконана самовільна реконструкція у вигляді встановлення перегородки з виникненням нового приміщення санвузла площею 2,74 кв. м., в якому розміщені санітарно технічні прилади.

Представник відповідача у своїх запереченнях зазначає, що на час встановлення вказаної перегородки позивач взагалі не проживала за вказаною адресою. На підтвердження зазначеного надано Актом про не проживання від 30.07.2020, підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 з сім`єю не проживала у будинку АДРЕСА_1 з 06 вересня 2017 року по червень 2018 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він допомогам проводити ремонтні роботи ОСОБА_1 . Він був присутній, коли були скандали з сусідами, які забороняли проводити ремонті роботи та не давали ключі від кладової, умивальника, туалету та душевої.

Свідок ОСОБА_15 зазначила, що раніше вона мешкала у будинку до того моменту як квартиру купила ОСОБА_3 , в квартирі де проживає зараз позивачка раніше проживав її батько. Кухня була одна на дві квартири, а туалет та ванна на чотири квартири. ОСОБА_16 за час коли була відсутня позивачка зайняла кухню та зробила там ремонт. ОСОБА_17 не має змоги користуватись кухнею та санвузлом.

ОСОБА_18 пояснила, що оскільки її бабуся мешкає у будинку АДРЕСА_1 та неодноразово розповідала що сусіди постійно сваряться з приводу туалету, душу та кухні, навіть викликали поліцію. Ванна, туалет та кладова зачинені на замок. Позивач та відповідач ОСОБА_16 ділять кухню на двох, але остання зробила в кухні санвузол забравши при цьому частину кухні.

Судом також досліджені матеріали перевірок за заявами ОСОБА_1 за фактом перешкоджання їй у користуванні власністю №1474 від 21.01.2019 року та №25964 від 26.10.2019 року.

Досліджені докази в їх сукупності свідчать про створення перешкод у користуванні позивачкою приміщеннями загального користування з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Також судом встановлено факт самовільної реконструкції відповідачкою ОСОБА_6 кухні, яка знаходиться в загальному користуванні з позивачкою, внаслідок чого зменшилась її площа.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

До виплат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на проведення експертиз (п. 2 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України).

До матеріалів справи позивачкою надано документи на підтвердження оплати за судову будівельно-технічної експертизи у розмірі 3000 гривен, які з огляду на задоволення позову, підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування житлом, шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні приміщеннями загального користування - кладової ХІІІ (0,5 кв.м) та умивальника ХVІ (2,9 кв.м.), що розташовані у будинку АДРЕСА_1 шляхом зняття замків, встановлених на дверях до приміщень кладової ХІІІ (0,5 кв.м) та умивальника ХVІ (2,9 кв.м.).

Зобов`язати ОСОБА_6 привести планування приміщення загального користування - кухні ХІІ (загальною площею 12 кв.м.), що розташоване у будинку АДРЕСА_1 в попередній стан відповідно до технічної документації ММБТІ станом на 01.10.2009 року, шляхом знесення в приміщенні кухні - ХІІ (загальною площею 12 кв.м.) за власний рахунок, самовільну реконструкцію у вигляді встановлення перегородки з виникненням нового приміщення санвузла площею 2,74 кв. м., в якому розміщено санітарно- технічні прилади.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп., з кожної по 512 грн. 26 коп. та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 3600 гривен по 1200 гривен з кожної.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «23» червня 2021 року