Справа №278/2049/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., перевіривши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

05.07.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , якою просить суд: виключити із п. 5 акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 27.06.2008 року термін побудови в 1993 році; визнати житловий будинок у селі Дениші об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати частку у праві спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності на частку майна.

Разом з вищевказаною позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої він просить накласти арешт: на житловий будинок разом з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельні ділянки площею 0,1750 га для ведення особистого селянського господарства та 0,0250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким присвоєні кадастрові номери :03:001:0812 та :03:001:0813.

Вказану заяву, позивач обґрунтовує тим, що в разі відчуження спірного майна на користь третіх осіб буде неможливе або істотно ускладнене виконання рішення суду в разі задоволення позову прокурора та захист порушених інтересів держави і суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) - ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, під час розв`язання питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не наведено реальних ризиків того, що спірні житловий будинок та земельні ділянки можуть бути відчужені відповідачем ОСОБА_2 на користь третіх осіб, з метою невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, заява ОСОБА_1 не містить чіткого обґрунтування реальних ризиків того, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії по відчуженню спірного майна на користь третіх осіб, з метою утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153,353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Дубовік