Постанова

Іменем України

29 червня 2021 року

місто Київ

справа № 2-394/11

провадження № 61-1112св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач (стягувач) - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі (боржники): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2019 року у складі судді Геєць Ю. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Крилової О. В. Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

27 березня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк). У рахунок погашення заборгованості перед банком за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № 014/17-15/1241-35 у розмірі 767 774, 43 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором від 08 серпня 2006 року - квартиру, загальною площею 83, 51 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (кожному по 1/2 частині), шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У задоволенні позову в частині звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості у визначеній позивачем сумі заборгованості (щодо пені) відмовлено.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішення суду

27 березня 2014 року видано виконавчі листи.

Відповідачами добровільно рішення суду не виконувалося, у зв`язку з чим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.

05 жовтня 2016 року державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя (далі - ВДВС) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-394/11.

Згідно з інформацією з Єдиної державної системи виконавчого провадження виконавче провадження № 52543051 завершено 19 червня 2018 року та постанову про завершення разом із виконавчим листом повернуто стягувачу, але зазначені документи до банку не надходили.

14 березня 2019 року банком до ВДВС направлено запит про надання інформації про місцезнаходження зазначеного виконавчого листа. 12 квітня 2019 року отримана відповідь, в якій повідомлено, що оригінал виконавчого листа № 2-394/11 надісланий стягувачу за адресою: АДРЕСА_2 , Запорізька обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Втім, Запорізька обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ліквідована згідно з постановою Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 03 вересня 2015 року № П-177/1. Про зміну адреси для листування неодноразово повідомлявся відділ ВДВС.

Посилаючись на те, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання згідно зі статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» не пропущений, боржником зобов`язання за виконавчим листом не виконані, банк просив суд заяву задовольнити та видати дублікат виконавчого листа.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні заяви.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяви

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2019 року заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-394/11 задоволено, видано дублікат виконавчого листа № 2-394/11.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки заявником до суду надані докази, які свідчать про втрату виконавчого листа, заявник звернувся із заявою про видачу його дубліката до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (до 19 червня 2021 року), тому з урахуванням відсутності доказів щодо виконання судового рішення суд вважає обґрунтованою заяву про видачу дубліката виконавчого листа.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишено без змін ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа. Апеляційний суд зазначив, що виконавчий лист видавався та перебував на виконанні, зазначене свідчить про відсутність підстав вважати, що стягувачем пропущено строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, отже суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про доведеність заяви.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у січні 2020 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій. Заявник зазначає, що банком не підтверджено втрату виконавчого документа. Крім того, заява про видачу дубліката виконавчого листа подана після спливу строку пред`явлення його до виконання, що є підставою для відмови у його видачі. Факт відкриття виконавчого провадження не свідчить про те, що банк не пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а державний виконавець ВДВС безпідставно відкрив виконавче провадження 05 жовтня 2016 року, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув 08 квітня 2015 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві банк просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у січні 2020 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2014 року частково задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у рахунок погашення заборгованості перед банком за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № 014/17-15/1241-35 у розмірі 767 774, 43 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором від 08 серпня 2006 року - квартиру, загальною площею 83, 51 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (кожному по 1/2 частині), шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в задоволені позову в частині звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості у визначеній позивачем сумі заборгованості (щодо пені) відмовлено.

Постановою державного виконавця ВДВС 05 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52543051 з примусового виконання виконавчого листа № 2-394/11, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

06 вересня 2017 року постановою державного виконавця ВДВС приєднано виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження.

Постановою головного державного виконавця ВДВС від 19 червня 2018 року виконавчий лист № 2-394/11, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

На запит АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 14 березня 2019 року інформаційним листом ВДВС від 12 квітня 2019 року повідомлено банк про те, що 19 червня 2018 року виконавчий документ направлено стягувачу, який направлений на адресу стягувача, зазначену у виконавчому листі: АДРЕСА_2 .

При цьому докази направлення або отримання стягувачем цієї постанови та оригіналу виконавчу листа до суду не надані.

Згідно з довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» за період з 05 жовтня 2016 року і до часу розгляду справи оригінал виконавчого листа № 2- 394/11 на адресу банку не надходив.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 17 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0, 03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Одночасно з викладеним обов`язковою умовою для видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

У травні 2019 року банк звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2-394/11 про стягнення з відповідачів на користь банку суми заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 4-5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Судами встановлено, що виконавчий лист було повернуто стягувачеві постановою державного виконавця від 19 червня 2018 року. Підставою такого рішення державний виконавець визначив неможливість виконання рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ на виконання протягом строків, встановлених частиною першою статті 12 цього Закону.

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що його було втрачено під час пересилання поштою стягувачеві. До суду із заявою про видачу дубліката заявник звернувся у травні 2019 року, тобто в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (з урахуванням переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання).

Наведені висновки судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець у жовтні 2016 року протиправно відкрив виконавче провадження, оскільки на той момент строки пред`явлення виконавчого листа до виконання спливли, Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки предметом розгляду у цій справі не є законність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження у 2016 році; заявник не надав судам доказів того, що такі дії державного виконавця були визнані неправомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження скасована.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що оригінал виконавчого листа № 2-394/11 є втраченим, строк на пред`явлення виконавчого листа банком не пропущений, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин щодо видачі дубліката виконавчого листа та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням вимог процесуального права, доводи касаційної скарги є необґрунтованими. З врахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко