ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

30 червня 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 656/711/19

Номер провадження: 22-ц/819/1284/21

Номер провадження: 22-ц/819/1285/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

секретар: Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Соболь Ольга Миколаївна,

відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року та на додаткове рішення цього ж суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іванівської селищної ради Херсонської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Дочірнє підприємство «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», фізична особа підприємець ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку з належними господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який успадкувала ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті матері ОСОБА_5 . Зазначений житловий будинок розташований на не приватизованій земельній ділянці площею 0,17 га, яка була виділена її матері ОСОБА_5 в установленому законом порядку. Земельна ділянка, якою позивачка користується, межує із земельними ділянками ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та ДП «Херсонський облавтодор» по АДРЕСА_3 . У період з серпня по вересень 2019 року відповідачем ОСОБА_2 , без погодження з нею та пред`явлення для ознайомлення правовстановлюючих документів, було здійснено самовільне встановлення металевих стовпчиків, облаштування паркану та металевої огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В процесі цього будівництва відповідач змінив фактичні межі земельних ділянок в сторону збільшення своєї земельної ділянки, зменшивши відстань від її будинку до межі з 1,5м. до 50см., що призвело до зменшення фактичних розмірів та конфігурації її земельної ділянки, та створення їй перешкод у користуванні нерухомим майном та унеможливило прохід до паркану та під`їзд до її городу для його обробки.

В подальшому позивач дізналась, що рішенням сесії Іванівської селищної ради Херсонської області від 02.05.2019 року №594 затверджено для ОСОБА_2 технічну документацію та передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га, (кадастровий номер :001:0281), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Проте, дане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки даним рішенням затверджено технічну документацію на частину ділянки, яка не перебувала у користуванні ОСОБА_2 , за рахунок фактичного зменшення до 0,02 га та зміни конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка на законних підставах перебувала у користуванні позивача.

Після розроблення позивачем у вересні 2019 року проекту технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , було виявлено, що проект виготовлено на земельну ділянку розміром 0,15 га, а не 0,17 га.

Вважає, що Іванівська селищна рада приймаючи це рішення не врахувала, що в технічній документації, відсутні будь-які первісні дані щодо розміру земельної ділянки ОСОБА_2 станом на дату придбання нерухомого майна та станом на дату подання заяви про розробку технічної документації, зокрема, відсутня сторінка з планом земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; до технічної документації внесено неправдиві дані щодо наявності огорожі з сітки-рабиці між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Станом на дату затвердження технічної документації вказаної огорожі та паркану не було взагалі. Крім того, межа земельної ділянки, на яку розроблена та затверджена технічна документація жодним чином не збігається з огорожею, яка була самовільно встановлена ОСОБА_2 .

Крім того зазначала, що при складанні Технічної документації її розробником ФОП ОСОБА_6 не були дотримані вимоги п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зокрема, щодо закріплення межовими знаками меж земельних ділянок в натурі в присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не складався.

Посилаючись на наведене, просила визнати протиправним та скасувати рішення ХХІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VII скликання від 02.05.2019 року №594 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_2 »; скасувати державну реєстрацію виникнення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0281, площею 0,12 га, здійснену управлінням економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації 15.05.2019 року, номер запису про право в державному реєстрі прав 31650632; зобов`язати ОСОБА_2 , усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном та земельною ділянкою у розмірі 0,1700 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу за власний рахунок паркану та металевої огорожі загальною довжиною 70 метрів, споруджених в смт.Іванівка, Херсонської області між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на загальну суму 13845,12 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необгрунтованість. Своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту самовільного захоплення відповідачем належної їй земельної ділянки, а також зміни меж землекористування внаслідок встановлення нової огорожі. Також суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено яким чином порушено її права рішенням ХХІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VII скликання від 02.05.2019 року №594.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат на підготовку експертного висновку суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог, а відповідачем належними доказами підтверджено понесені ним витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та відмовити відповідачу в задоволенні заяви про стягнення судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що рішенням ХХІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VII скликання від 02.05.2019 року №594 було безпідставно затверджено технічної документації відповідачеві, оскільки розробником зазначеної документації ФОП ОСОБА_4 були допущені суттєві порушення законодавства при її розробці та внесено недостовірні дані. Так, у ФОП ОСОБА_4 не було правових підстав та будь-яких первісних документів, які б дали підстави вважати, що відповідач мав у законному користуванні для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку загальною площею0,1200 га у конфігурації, яка була зазначена у технічній документації. Зазначає про те, що у правовстановлюючих документах на будинок та земельну ділянку, належних ОСОБА_2 , взагалі відсутні відомості щодо площі земельної ділянки. Також зазначає про те, що з інвентаризаційної справи №811 на будинок АДРЕСА_4 ) підтверджується, що за ОСОБА_1 та попередніми власниками була закріплена земельна ділянка розміром 0,17га. для обслуговування житлового будинку та чітко зазначається ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_4 30,40 м, та відстань від будинку АДРЕСА_4 до межі сусідньої земельної ділянки 1,5 м.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити відповідачу в задоволенні заяви. Зазначає про те, що під час слухання справи ані відповідач, ані його представник не надавали попереднього розрахунку судових витрат, як це передбачено ст.141 ЦПК України. Крім того, витрати на замовлення експертного висновку та на правову допомогу було понесено відповідачем задовго до судових дебатів.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, представник відповідача ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду, як законне та обґрунтоване, без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, площею 85,8 кв.м, з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.01.2018 року, виданого державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області (а.с.33 том 1). Право власності на житловий будинок зареєстровано 16.01.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 16.01.2018 року (а.с.38-39, том1).

За даними поземельної книги по Іванівській селищній раді Херсонської області, належний позивачу житловий будинок розташований на не приватизованій земельній ділянці площею 0,17 га., яка була надана в користування колишньому власнику житлового будинку - ОСОБА_5 (а.с.40 том 1, а.с.5-9 том 3).

Рішенням виконавчого комітету Іванівської селищної ради Херсонської області №136 від 25.11.1999 року, виділено ОСОБА_5 , мешканці АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,02 га ріллі для ведення особистого підсобного господарства (а.с.232-238 том 2).

Рішенням Іванівської селищної ради Херсонської області №72 від 28.12.1999 року ОСОБА_5 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,17 га (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-23 том 3).

23.02.1988 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_7 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , який розташований на землях колгоспу «Радянська Україна» (а.с. 157-159 том 1). Право власності на житловий будинок зареєстровано 23.02.1988 року в Генічеському бюро технічної інвентаризації за №971 (інвентарна справа №661).

За даними земельно-кадастрової книги по Іванівській селищній раді Херсонської області, за домоволодінням належним ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 0,12 га, розмір якої не змінювався з 1988 року (а.с.32, 41-42 том 2, а.с.6-9 том 3).

Рішенням Іванівської селищної ради Херсонської області №72 від 28.12.1999 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.31 том 2, а.с.21-23 том 3).

Указані земельні ділянки сторін мають спільну межу.

Згідно рішення сесії Іванівської селищної ради Херсонської області №18 від 03.12.2015 року, перейменовано вулицю Карла Маркса на вулицю Дружби (а.с.165 том 1).

На замовлення ОСОБА_2 виготовлена технічна документація ФОП ОСОБА_4 із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.32-59 том 3).

В матеріалах технічної документації, виготовленої на ім`я ОСОБА_2 , наявний кадастровий план земельної ділянки, у якому міститься опис її меж за кадастровим номером :01:001:0281. Суміжними землевласниками (землекористувачами) відповідно до кадастрового плану є: від А до Б - землі Іванівської селищної ради; від Б до В земельна ділянка ОСОБА_1 ; від В до Г землі Іванівської селищної ради; від Г до А земельна ділянка ОСОБА_8 , відомості про обчислення площі земельної ділянки, яка склала 0,12 га, з визначенням внутрішніх, дирекційних кутів, відстані та координат в метрах. Вершини земельної ділянки закріплені межовими знаками (металеві стовпчики).

ФОП ОСОБА_4 складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07.10.2018 року, відповідно до якого межі земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_2 , збігаються зі штучними лінійними спорудами (вздовж бетонної та металевої огорожі) внаслідок чого замовник ОСОБА_2 виявив бажання не закріплювати межі межовими знаками, так як межі земельної ділянки співпадають з огорожею (заява ОСОБА_2 від 03.10.2018 р) (а.с.175 том 1). Під час складання даного акту були присутні суміжні землевласники/землекористувачі, зокрема, голова Іванівської селищної ради Херсонської області Дебелий В.О. та ОСОБА_8 , які претензій до існуючих меж земельної ділянки не заявили. Позивач ОСОБА_1 , як користувач суміжної земельної ділянки, від підпису даного акту відмовилась, про що було складено акт представниками Іванівської селищної ради.

Рішенням ХХІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VII скликання від 02.05.2019 року №594 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,12 га., (кадастровий номер :01:001:0281), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (землі житлової та громадської забудови Іванівської селищної ради) та передано ОСОБА_2 безоплатно у власність вищезазначену земельну ділянку (а.с.99-100, том3).

15.05.2019 року державним реєстратором Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер :01:001:0281), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою; АДРЕСА_2 /запис про право власності №31650632/, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.33 том 2).

Позивачем ОСОБА_1 до позову надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (землі житлової та громадської забудови), яка незатверджена в установленому законом порядку і кадастровий номер земельній ділянці площею 0,15 га не присвоєний (а.с.61-98 том 1).

Згідно висновку експерта з питань землеустрою №20-735 від 30.10.2020 року розроблена ФОП ОСОБА_4 технічна документація на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:001:0281, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_2 , та порядок її затвердження в цілому відповідають вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування чинного станом на 02.05.2019 року (питання 1). В результаті співставлення експертом відомостей про межі та площу земельної ділянки в натурі (на місцевості) з її межами та площею, визначеними в документації із землеустрою, встановлено, що фактичне землекористування земельної ділянки ОСОБА_2 , з кадастровим номером :01:001:0281, не відповідає правовстановлючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам, оскільки збільшено на 7 кв.м. зі сторони суміжного землевласника (землекористувача) ОСОБА_8 (кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0182) /питання 2/.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

За змістом частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно частини першої статті ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частинами третьою та четвертої вказаної статті визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у зв`язку з тим, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами факту самовільного захоплення відповідачем належної їй земельної ділянки, оскільки право власності та право користування на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право - державного акту. Ураховуючи те, що межі спірних сусідніх земельних ділянок не були визначені, позивач не реалізувала надане їй рішенням сільської ради право на виготовлення технічної документації на земельну ділянку та оформлення правовстановлюючих документів на землю, встановити наявність порушеного права позивача виявилось неможливим, оскільки нею не надано доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, а саме встановлення відповідачем огорожі на її земельній ділянці з порушенням правил Державних будівельних норм. Відповідач, в свою чергу, належними доказами спростував твердження позивачки, оскільки проведеною на замовлення відповідача експертизи встановлено, що його земельна ділянка сформована та відповідає суміжним межам з ділянкою позивачки.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що при складанні технічної документації на замовлення відповідача її розробником не були дотримані вимоги п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 р. №376, щодо повідомлення її, як землекористувача суміжної земельної ділянки, для закріплення меж земельної ділянки, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що остання була обізнана про розроблення ОСОБА_2 технічної документації, відповідач повідомляв позивача про необхідність погодження меж земельної ділянки та остання була присутня в Іванівській селищній раді, куди була запрошена для вирішення цього питання, проте безпідставно ухилилася від погодження меж земельної ділянки та не підписала акт.

Доводи апеляційної скарги про те, що в процесі самовільного будівництва огорожі між будинками, відповідач ОСОБА_2 змінив фактичні межі земельних ділянок в сторону збільшення своєї земельної ділянки, зменшивши відстань від її будинку до межі з 1,5м. до 50см., що призвело до зменшення фактичних розмірів та конфігурації її земельної ділянки та створив їй перешкоди у користуванні нерухомим майном, що унеможливило прохід до паркану та під`їзд до її городу для його обробки, спростовуються наявним в матеріалах справи висновком експерта та іншими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо додаткового рішення суду про стягнення судових витрат.

Так з матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу у даній справі ОСОБА_2 надавала адвокат Пестрецова Р.Г. відповідно до укладеного між ними 22 травня 2020 року Договору про надання правничої правової допомоги (а.с.152, том 2).

Відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 22.05.2020 року адвоката Пестрецової Р.Г. (а.с.157, том 3) сторони узгодили, що 1 година роботи адвоката становить 500 грн, розмір гонорару адвоката Пестрецової Р.А. за надання правничої допомоги ОСОБА_2 становить за домовленістю сторін 6000 грн., які сплачено відповідачем у повному обсязі, що підтверджується довідкою адвоката (а.с.154 том 2).

Представником відповідача ОСОБА_3 надано акт приймання - передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 22.05.2020 року, підписаний сторонами договору - 01 квітня 2021 року (а.с.149, том3), який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт; та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також відповідачем надані докази витрат на проведення експертизи з питань землеустрою в розмірі 7845,12 грн.

Зазначені докази буди подані суду першої інстанції з дотриманням строків передбачених ч.8 ст.141 ЦПК України.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

В п.46 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року (справа № 910/13071/19), Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка посилаючись на загальні норми права, які регулюють питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, не надала суду доказів з метою доведення надмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу та не надала доказів на їх спростування.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про безпідставне взяття судом першої інстанції до уваги висновку експерта, зробленого на замовлення відповідача, без відповідного клопотання про призначення експертизи, оскільки жодних доказів про неналежність вказаного доказу позивачкою не наведено. Експертиза проведена відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» і положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, її висновок обгрунтовано судом першої інстанції визнано належним і допустимим доказом.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено строки встановлені ст.141 ЦПК щодо надання доказів понесених судових витрат, оскільки представником відповідача 22.05.2020 року разом з договором про надання правової допомоги було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу та відповідні докази (а.с.150, 155 том 2), докази вартості проведеної експертизи було надано представником відповідача 27.11.2020 року під час підготовчого судового засідання, крім того, відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду від 13 квітня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 квітня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 липня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко