Дата документу 06.07.2021 Справа № 310/1718/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1718/20 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/807/2043/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради, треті особи: Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердянської міської ради, Комунальне сільськогосподарське підприємство «Зеленгосп» Бердянської міської ради, про усунення перешкод в користуванні приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до Бердянської міської ради про усунення перешкод в користуванні приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що біля належного їй на праві власності гаражу, розташованого по АДРЕСА_1 , знаходиться дерево тополя віком більше 100 років висотою 24 м.

Аварійна тополя на прибудинковій території належить до зелених насаджень обмеженого користування. На цю тополю вже декілька разів погоджувалися документи на знесення, оскільки коренева система дерева згнила, при сильному вітрі виникає погроза її падіння.

11 березня 2020 року було видано ордер № 16 для її видалення до 30 вересня 2021 року, але, вважала, що це занадто великий термін для знесення аварійного дерева, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

На підставі зазначеного просила усунути перешкоди у користуванні гаражем шляхом зобов`язання Бердянської міської ради забезпечити виконання робіт по видаленню вказаної тополі разом з пнем, яка розташована по АДРЕСА_2 , в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Комунальне сільськогосподарське підприємство «Зеленгосп».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердянської міської ради.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування ДБН відстані, визначення завеликого терміну знесення тополі, незадоволення її клопотання про залучення співвідповідачів, надання належних доказів на підтвердження її права власності, порушення норм процесуального права, неналежну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Бердянська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивач мала можливість замінити Бердянську міську раду на належного відповідача, позивач заперечувала проти залучення третіх осіб у справі за клопотанням міської ради, позивачем не доведено створення міською радою перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном, видаленню тополі неодноразово перешкоджали саме мешканці будинку.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗП № 054392, виданого 16 липня 2003 року, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0045 га ( а.с.27).

29 червня 2006 року Управлінням архітектури та містобудування виконкому Бердянської міської ради видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 69/2006 від 29.06.2006 року на будівництво гаража на вказаній земельній ділянці (а.с.22).

На земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 побудувала гараж, який на час розгляду справи не введено до експлуатації.

Судом першої інстанції також встановлено, що Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, видало ордер № 16 від 11 березня 2020 року, за змістом якого КСП «Зеленгосп» Бердянської міської ради надано дозвіл на виконання робот по видаленню 1 дерева по АДРЕСА_2 з терміном виконання до 30 вересня 2021 року.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю - гаражем, ОСОБА_1 зазначила, що на відстані 5 метрів від стіни гаражу, користувачем якого вона є, росте дерево тополя віком більше 100 років висотою 24 м діаметром 80 м, яке є аварійним і підлягає знесенню, оскільки при сильному вітрі воно представляє загрозу життю та здоров`ю.

За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до Конституції України Закон України «Про місцеве самоврядування» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Система місцевого самоврядування в Україні включає: територіальну громаду;сільську, селищну, міську раду;сільського, селищного, міського голову;виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту (стаття 5 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

За приписами положень ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження та зазначена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад щодо здійснення своїх функцій.

Відповідно до пункту 7 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, місцевих рад.

Отже, вирішення питання щодо організації озеленення, охорони зелених насаджень належить до компетенції не міській раді, а її виконавчому комітету.

Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (ст. 50 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.ч. 1,2 ст. 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

ОСОБА_1 як позивач не скористалась своїм правом заявити клопотання про залучення в якості відповідача Виконавчий комітет Бердянської міської ради.

З огляду на положення статтей 12, 51 ЦПК України колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що замінити неналежного відповідача належним або залучити в якості співвідповідача певні установи та підприємства без заявленого позивачем відповідного клопотання є обов`язком суду.

Суд першої інстанції встановивши, що організація видалення аварійних дерев входить до компетенції Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, яке видало ордер № 16 від 11 березня 2020 року, за змістом якого КСП «Зеленгосп» Бердянської міської ради надано дозвіл на виконання робот по видаленню 1 дерева по АДРЕСА_2 з терміном виконання до 30 вересня 2021 року, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову до неналежного позивача (а.с.140).

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 липня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова