Справа № 157/819/20 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С.
Провадження № 22-ц/802/822/21 Категорія: 72 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Савчук Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Вінницької міської ради, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Клубука Олександра Павловича на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Син навчається у школі під супроводом учителя-асистента та відвідує гурток англійської мови. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка вдруге вийшла заміж та змінила своє прізвище. З моменту розірвання шлюбу відповідач свідомо самоусунувся від участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям, навчанням, фізичним та духовним розвитком, не утримує сина матеріально.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Клубук О.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу представника позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно зі статтею 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стаття 155 СК України).

За матеріалами справи установлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2008 року по 17 червня 2011 року. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с.10-13).

Позивачка ОСОБА_1 після розлучення з відповідачем ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

13 січня 2021 року служба у справах дітей Вінницької міської ради надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 (а.с.89). Висновок обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 з 2011 року проживає окремо від сина, не підтримуває з ним родинних відносин, не цікавився його життям та розвитком, не брав участі у вихованні та лікуванні сина, не надавав дитині належного матеріального утримання. Дитина фактично не знає свого батька.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, судом першої інстанції враховано, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 немає.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За положеннями статті 164 СК України мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

У пунктах 15, 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім, винятковим заходом впливу на батьків, які певний час не виконують своїх батьківських обов`язків і їх поведінка свідчить про втрату будь-якого інтересу до дитини.

Як було встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 проживає у м. Вінниці, відповідач ОСОБА_2 проживає в селі Сошичне, Камінь-Каширського району Волинської області, відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Також відповідач в судовому засіданні у суді першої інстанції висловлював своє бажання зустрічатися із сином у разі відсутності заперечень зі сторони позивачки ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що поведінка відповідача не свідчить про втрату ним будь-якого інтересу до дитини.

За таких обставин та з врахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - Клубука Олександра Павловича залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді