Справа № 212/7554/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Колісник К.Е., в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяна Олександрівна про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після якої відкрилась спадщина, яка складається із 1/12 земельної ділянки площею 6,910 га, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 листопада 2004 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької нотаріальної контори Артеменко Л.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1-6843, розташованої на території Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Починаючи з грудня 2009 року по день смерті матері, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниця постійно проживала з померлою у квартирі 63 за адресою: АДРЕСА_1 , однак на день смерті матері мала реєстрацію місця проживання за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

У вказаний період (з грудня 2009 року по 18 липня 2010 року) заявниця постійно проживала з матір`ю, оскільки остання тяжко хворіла на цукровий діабет, була прооперована з причин, пов`язаних із захворюванням, потребувала стороннього догляду, постійного контролю рівня цукру в крові. За життя спадкодавець заповіту не залишила. Оскільки на день смерті заявниця постійно проживала зі спадкодавцем в одній квартирі та була єдиною, хто здійснює догляд за нею, то на час відкриття спадщини заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подала, про відмову від спадщини не заявляла. Оскільки зареєстроване місце проживання заявниці відмінне від місця реєстрації матері, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяна Олександрівна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 листопада 2019 року. Заявниця вважає, що фактично прийняла спадщину та просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі.

Представник заявниці в попередньому судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. При цьому пояснила, що по день смерті спадкодавець і заявниця проживали разом, вели спільне господарство у квартирі, яка належить на праві власності на підставі договору купівлі - продажу рідній сестрі заявниці ОСОБА_3 , яка протягом тривалого часу разом із сім`єю проживає на території Російської Федерації та за згоди якої місце проживання спадкодавця було зареєстровано у вказаній квартирі.

Ухвалою від 20 січня 2021 року судом витребувано від Заінтересованої особи належним чином завірену копію спадкової справи, номер у нотаріуса № 82/2019, номер у спадковому реєстрі № 64777650, що була заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заінтересована особа витребувані матеріали надала, в судове засідання не з`явилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 липня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1235.

На підставі ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 листопада 2019 року приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяни Олександрівни вбачається, що заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском нею шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а також відсутністю інформації щодо її постійного проживання разом з померлою на момент смерті.

Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання як спадкоємиці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив факт того, що заявниця з грудня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_2 ) постійно проживала з матір`ю, доглядала та піклувалась про неї, оскільки остання тяжко хворіла, та потребувала сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_5 до суду не з`явилась, надала нотаріально засвідчену заяву від 22 червня 2021 року, якою засвідчила, що заявниця дійсно в період з грудня 2009 року по 18 липня 2010 року постійно проживала з матір`ю ОСОБА_2 , доглядала її, займалась організацією похорону. Також зазначила, що викладені факти відомі сусідам померлої.

Згідно відомостей, зазначених в Акті від 15 квітня 2021 року, складеному мешканцями квартир АДРЕСА_4 , заявниця, яка є дочкою померлої ОСОБА_2 , постійно проживала з матір`ю в період з грудня 2009 року по 18 липня 2010 року у квартирі 63, оскільки мати хворіла на цукровий діабет, потребувала стороннього догляду. Організацією та похорону також займалась заявниця. Про спори щодо квартири АДРЕСА_5 особам, які підписали акт, нічого не відомо.

У своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України №6-7165св09 від 03.11.2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11.11.2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21.10.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Отже, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч.1 ст.1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки такі документи у заявниці відсутні, вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З положень ч.2 ст.1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Таким чином, оскільки заявниця, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину.

В судовому засіданні з пояснень представника заявниці, свідків, письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_2 на момент її смерті за місцем проживання спадкодавця в квартирі АДРЕСА_5 , та здійснювала за нею догляд, однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку, що зокрема підтверджено роз`ясненням нотаріуса.

Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), заінтересована особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяна Олександрівна про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: Р. В. Дехта