ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/511/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Боднар Р.В.

та сторін - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх адвоката Вароди П.Б.; представників апелянтів: ОСОБА_3 адвоката Гуцалюка А.Р., ОСОБА_4 адвоката Сідловської І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11755/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складено 12 лютого 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Варода Павло Борисович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Варода П.Б. звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просили в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи стягнути із ОСОБА_4 на їх користь грошові кошти в розмірі по 1000000 (один мільйон) гривень на кожного, а із ОСОБА_3 - по 300000 (триста тисяч) гривень на кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи їх сина та брата.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні № 607/19786/18 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 1 ст. 129 КК України 2 (два) роки обмеження волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Згідно вказаного вироку суду - 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці на вулиці, поряд із приміщенням нічного клубу « Алюр », що на проспекті Злуки, 45, в м. Тернополі , у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, тобто, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, розпочали конфлікт із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Діючи умисно ОСОБА_3 з хуліганських мотивів завдав удар правою рукою в голову ОСОБА_6 , внаслідок чого останній втратив свідомість та впав. ОСОБА_4 , продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_3 , діючи спільно з останнім, наніс два удари кулаками обох рук в голову ОСОБА_7 , від чого останній впав на поверхню землі та втратив свідомість. ОСОБА_7 було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в ділянці довгастого мозку, у шлуночки та у речовину головного мозку; садно в проекції зовнішнього краю лівої очниці; садно лівої щоки; крововилив по ходу міжфасціальних просторів глибоких м`язів задньої поверхні третини грудей (у між лопатковій ділянці).

Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_3 , діючи спільно з ОСОБА_4 , наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_8 , одразу після чого ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_3 також наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_8 та удар правою ногою в тулуб ОСОБА_6 .. Продовжуючи вчинення хуліганських дій ОСОБА_3 витягнув з барсетки пістолет марки «Stalker 2918-S», що являється вогнепальною зброєю та рукояткою якого наніс один удар в голову ОСОБА_8 чим спричинив останньому тілесні ушкодження. В результаті дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті та заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 наданих їм Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21 год. 20 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» помер.

Між виявленою у ОСОБА_7 закритою черепно-мозковою травмою і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Позивачі є батьками та братом померлого ОСОБА_7 . Вони вважають, що означені протиправні дії відповідачів завдали їм моральної шкоди, оскільки вони втратили найріднішу для них у світі людину - сина та брата. Померлий ОСОБА_7 був наймолодшою дитиною в сім`ї, якого вони дуже сильно любили та покладали на нього великі надії. Смерть їхньої дитини завдала їм невиліковну душевну рану. Вони щоденно страждають за ним, оскільки вже ніколи не відчують його любові, ласки і тепла. Лише одна думка про це завдає їм нестерпних страждань. Вони втратили сон, порушився їх звичний ритм життя, втратили вироблені роками життєві зв`язки. Вони перебувають в постійному жалю за рідною дитиною та братом. Відновлення їх звичного стану є практично неможливим. Біль втрати в результаті злочину буде жити в них завжди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Варода Павло Борисович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнуто із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, в рівних частках, по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривен із кожного.

Стягнуто із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, в рівних частках, з кожного по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в дохід держави 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень судового збору, в рівних частках, з кожного по 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року, шляхом зменшення стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 100 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. В частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що судом першої інстанції при ухвалені рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції у своєму рішенні визнав встановленими, що в своїй сукупності є підставою для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції не взято до уваги положення ст. 81 ЦПК України, зокрема, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України відповідно до положень якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не надано жодних належних, допустимих і достовірних доказів, що підтверджували б їх покликання щодо втрати ними звичного ритму життя та вироблених роками їх життєвих зв`язків, однак, незважаючи на це суд першої інстанції визнав такі обставини доведеними.

ОСОБА_4 визнає те, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, брата, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним і таким, що створить для ОСОБА_4 ще більш скрутне становище, аніж те скрутне становище в якому він і так перебуває.

Виходячи з принципу розумності та справедливості ОСОБА_4 не заперечує щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошової суми по 100 000,00 грн. на кожного, однак дана обставина судом першої інстанції належним чином врахована не була.

Під час розгляду судом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлялися від пропозиції членів сім`ї ОСОБА_4 від грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вони вимагали призначення, в т.ч. ОСОБА_4 найсуворішого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. Таке покарання й було йому призначено.

ОСОБА_4 в період, коли ОСОБА_7 перебував в медичному закладі перерахував грошові кошти на його лікування, що підтверджує ставлення відповідача до скоєного та те, що він щиро каявся за свої необережні вчинки, наслідки яких аж ніяк не міг передбачити.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги й те, що ОСОБА_4 є єдиною дитиною в сім`ї, його батьки є немолодими, а враховуючи строк покарання, призначеного йому, відбувши який зобов`язаний буде допомагати своїм батькам, в т.ч. й матеріально. Стан здоров`я його матері та батька у зв`язку з подіями, пов`язаними з кримінальним правопорушенням, вчиненим ним та його засудженням, значно погіршився, вони також потребують постійного лікування, що фактично унеможливлює їм працювати в такому обсязі, в якому вони могли працювати до події, що відбулася 30.06.2018 року. А в подальшому невідомо чи зможуть вони взагалі працювати.

Також підлягає скасування рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покликання представника ОСОБА_4 щодо того, що з документів, приєднаних до позовної заяви, не вбачаться, що понесені ними витрати на підставі договорів про надання професійної правничої допомоги від 09.07.2020 року стосуються безпосередньо наданих послуг адвокатом Варода П.Б. правничої допомоги саме в цій справі чи здійсненою до неї підготовкою.

Позивачами не доведено понесення ними витрат саме у розмірі по 5000 грн. безпосередньо на професійну правничу допомогу, що пов`язана з розглядом саме даної справи, що судом першої інстанції не було враховано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року в частині стягнення із нього на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у даній частині у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що він не мав умислу заподіяти смерть потерпілому. В діях апелянта не було складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України а саме, заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Отже, в діях відповідача ОСОБА_3 відсутні такі елементи як: причинний зв`язок між шкодою (смертю) і протиправним діянням відповідача ОСОБА_3 , а також відсутність вина останнього в смерті потерпілого.

Окрім того, апелянт вважає, що судом безпідставно визначено розмір завданої шкоди в розмірі 250 000 гривень на кожного з позивачів.

Норми права не містять жодних конкретних рекомендацій з розрахунку розміру моральної шкоди в грошовому виразі. Не дивлячись на це, позивач зобов`язаний в позові про стягнення моральної шкоди вказувати мотиви, що обґрунтовують розмір стягненої суми моральної шкоди. В таких випадках для встановлення факту завдання моральної шкоди та визначення розміру грошової компенсації призначається психологічна експертиза.

Позивачами не було надано в розпорядження суду результатів проведення такої психологічної експертизи, як доказу обрахунку завданих моральних страждань в розмірах, заявлених у позові. А тому судом безпідставно взято за основу обрахунку ті суми коштів, які зазначено в позові і як наслідок, стягнуто з нього.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 адвокат Варода П.Б. подав відзив на апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у якому зазначив, що не визнає апеляційні скарги відповідачів, оскільки вони є абсолютно необґрунтованими та безпідставними.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначений судом першої інстанції позивачам розмір грошових коштів на відшкодування моральної шкоди спричиненої відповідачами у зв`язку із смертю їх сина у повній мірі відповідає критеріям розумності і справедливості.

У судовому засіданні представники ОСОБА_3 адвокат Гуцалюк А.Р. та ОСОБА_4 адвокат Сідловська І.Ю. апеляційні скарги підтримали з мотивів, викладених в них.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Варода П.Б апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди судом апеляційної інстанції не переглядається, оскільки апеляційними скаргами не оскаржується.

Судом встановлено, що 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці на вулиці, поряд із приміщенням нічного клубу « Алюр », що на проспекті Злуки, 45, в м. Тернополі , у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, тобто, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи спільно із ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, розпочали конфлікт із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Діючи умисно ОСОБА_3 з хуліганських мотивів завдав удар правою рукою в голову ОСОБА_6 , внаслідок чого останній втратив свідомість та впав. ОСОБА_4 , продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_3 , діючи спільно з останнім, наніс два удари кулаками обох рук в голову ОСОБА_7 , від чого останній впав на поверхню землі та втратив свідомість. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_3 , діючи спільно з ОСОБА_4 , наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_8 , одразу після чого ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_3 також наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_8 та удар правою ногою в тулуб ОСОБА_6 . Продовжуючи вчинення хуліганських дій ОСОБА_3 витягнув з барсетки пістолет марки «Stalker 2918-S», що являється вогнепальною зброєю та рукояткою якого наніс один удар в голову ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження. В результаті дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті та заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наданих їм Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, свідомо передбачаючи наслідки таких дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи поряд із приміщенням нічного клубу « Алюр », що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі , в ході хуліганства, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари кулаками обох рук в ліву та праву ділянки голови потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в ділянці довгастого мозку, у шлуночки та у речовину головного мозку; садно в проекції зовнішнього краю лівої очниці; садно лівої щоки; крововилив по ходу міжфасціальних просторів глибоких м`язів задньої поверхні третини грудей (у між лопатковій ділянці).

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21 год 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» помер. Між виявленою у ОСОБА_7 закритою черепно-мозковою травмою і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, ухваленого у справі №607/19786/18, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 1 ст. 129 КК України 2 (два) роки обмеження волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками померлого ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 05 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міської ради Тернопільської області України.

Як убачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, ухваленого у справі № 607/19786/18 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 визнані потерпілими у кримінальному провадженні № 0001845 від 30 червня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 2 ст. 296 КК України.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із вимогами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 5,7 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта ОСОБА_3 , що позивачами не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між його діями (бездіяльністю) та наслідками, що настали, оскільки протиправних дій щодо ОСОБА_7 він не вчиняв.

Так, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року установлено доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 129 КК України погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоювання здійснення цієї погрози; ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї.

Також вказаним вироком суду установлено високу ступінь активності участі ОСОБА_3 в процесі скоєння злочинів, та те, що він був ініціатором конфлікту.

Дії ОСОБА_4 вироком суду кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження (тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння), що спричинило смерть потерпілого; ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував характер вчиненого відповідачами кримінального правопорушення, глибину душевних страждань позивачів, а також те, що батьки ОСОБА_7 переживають постійні душевні страждання після смерті сина, втратили душевний спокій, весь час перебувають у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені їх нормальні життєві зв`язки, змушені докладати значних зусиль для організації свого життя. Смерть дитини не можна виміряти будь якими мірками, горе та втрата викликає реакцію замикання від оточуючого середовища, зниження настрою, порушення сну, а тому, виходячи з міркувань розумності та справедливості, прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо невірного визначення судом розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню із відповідачів на користь позивачів.

Не заслуговує на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано, що під час розгляду судом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (батьки) відмовлялися від пропозиції членів сім`ї ОСОБА_4 від грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вони вимагали призначення, в т.ч. ОСОБА_4 найсуворішого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. Таке покарання й було йому призначено. Відповідачі на даний час відбувають міру покарання в місцях позбавлення волі.

Судом першої інстанції підставно враховано степінь вини кожного із відповідачів у спричиненні тілесних пошкоджень сину позивачів, які призвели до його смерті, прийшов до переконання щодо стягнення моральної шкоди батькам померлого із ОСОБА_4 по 700000 грн із 1000000 грн заявлених, а із ОСОБА_3 - по 250000 грн.

Голослівними є твердження ОСОБА_3 , що визначаючи розмір моральної шкоди позивачами не було надано в розпорядження суду результатів проведення психологічної експертизи, як доказу обрахунку завданих моральних страждань в розмірах, заявлених у позові, а тому судом безпідставно взято за основу обрахунку ті суми коштів, які зазначено в позові, так як вбивство найріднішої дитини неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами.

Також колегія суддів погоджується із сумою задоволених стягнень витрат на професійну правову допомогу з огляду на наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Із матеріалів цивільної справи убачається, що між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та адвокатом Вародою Павлом Борисовичем 09 липня 2020 року були укладені договори про надання професійної правничої допомоги.

Як убачається із квитанції до прибуткового касового ордера № 131 від 09 липня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 оплачено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 130 від 09 липня 2020 року позивачем ОСОБА_2 оплачено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Згідно з розрахунком суми гонорару адвокату розмір становить 10000 грн. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Інші докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки ухвалами суду апеляційної інстанції від 21 квітня 2021 року та від 22 квітня 2021 було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак