Суддя Глібко О. В.
Справа № 644/2457/20
Провадження № 2/644/262/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України
14 липня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Глібко О.В., за участю секретаря- Книшенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Міністерство оборони України про зобов`язання вчинення дій щодо зміни правового статусу квартири,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати неправомірним та скасувати розпорядження-Окреме Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його сім`ї постійним житлом.

Зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07.04.2020 року було відмовлено у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог до Міністерства оборони України про визнання неправомірним та скасування розпорядження-Окреме Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового та в частині позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10.06.2020 року ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 року була скасована в частині відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї. В іншій частині ухвала суду залишена без змін.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинення дій щодо зміни правового статусу квартири була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

17.03.2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Коваль А.П. подали заяву про зміну позовних вимог, просили не розглядати позовну вимогу, щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії. Третя та четверта позовні вимог залишаються незмінними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є військовослужбовцем та разом з сім`єю, постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_1 . В зазначену квартиру, він разом з сім`єю вселився на підставі службового ордера №065316 від 05.03.2019 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, в зв`язку з проходженням військової служби. На підставі рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.08.2018 року №598 вказана квартира включена до числа службових. На цей час позивач перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 , є ветераном війни-учасником бойових дій в зоні ООС. Перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 22 роки. Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, позивач звернувся до військової частини з проханням погодити виключення вказаної квартири з числа службових та до КЕВ м. Харкова. На свої звернення отримав відмови, які мотивовані посиланням на розпорядження вище стоячих посадових осіб органів військового управління, які підпорядковані Міністерству оборони України та які видані на виконання розпорядження заступника Міністерства оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року у вигляді окремого доручення, щодо зупинення подання пропозицій щодо розгляду питань виключення квартир з числа службових. Крім того, військова частина в особі її житлової комісії додатково послалась на недостатність ( менше 25 років) його вислуги на військовій службі.

Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2021 року та Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №383 від 03.03.2021 року погоджено вилучення із числа службових житла за адресою: АДРЕСА_2 , яку займає на теперішній час ОСОБА_1 . Але, на звернення позивача з цього приводу до КЕВ м. Харкова отримав відмову, яка мотивована розпорядженням вищестоячих посадових осіб органів військового управління, щодо зупинення розгляду питань виключення квартир з числа службових для збереження фонду службового житла, а крім того, посилається що наявність вказаної вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання черговості. Тобто, на даний час КЕВ м. Харкова не визнає права ОСОБА_1 на виключення займаного ним житла з числа службових. Позивач вважає, що дана відмова КЕВ м. Харкова не узгоджується з чинним законодавством, а саме п. п. 3, 11 22 «Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року №1081, п. 10 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» та п. 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP», затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 року № 37, тому звернувся до суду цим позовом.

Не погоджуючись з даним позовом, представником відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до довідки № 3046 від 10.07.2020 року позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку на отримання житла з 28.03.2005 року за № 192 та як учасник АТО з 28.01.2016 року за № 109, тобто його черга не є першочерговою.

Посилаючись на інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» вказує, що чинним законодавством не визначено правових норм , які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд змінювати статус квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу. Однією з обов`язкових підстав для розгляду питання щодо виключення квартири з числа службових та забезпечення ним для постійного проживання є настання черги військовослужбовця для отримання житла. Крім того, законодавством чітко регламентовано порядок вирішення спірного питання. Головою житлової комісії військової частини НОМЕР_1 позивачу було відмовлено в наданні згоди про виключення житла з числа службових. Отже, поки не отримано погодження житлової комісії військової частини, у КЕВ м. Харкова відсутні підстави для підготування пакету документів у відповідності до п. 4 розділу 7 Інструкції.

Крім того відповідно до ордеру № 065316 від 05.03.2019 року виданого на підставі рішення виконкому ХМР ОСОБА_1 на склад сім`ї, 4 особи, житлова площа квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 складає 33,0 кв. м., що не відповідає нормам середньої забезпеченості житловою площею, встановленим місцевими органами влади, що також позбавляє визнати право ОСОБА_1 на виключення з числа службового житла квартири. Таким чином, відповідач вважає, що правові підстави для задоволення вимог про виключення спірної квартири з числа службових та зобов`язання КЕВ м. Харків звернутись з відповідним клопотанням до виконавчого комітету Харківської міської ради відсутні, а дана позовна вимога повинна розглядатися тільки після вирішення питання в порядку адміністративного судочинства, а саме про визнання неправомірним та скасування розпорядження- Окремого Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року.

Від представника третьої особи Міністерства оборони України надійшли пояснення по справі, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на наступне.

Відповідно до п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно -експлуатаційного органу. Позивач не надав жодних допустимих та належних доказів, що відпала потреба у використанні жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як підстави для виключення жилого приміщення з числа службових. Посилаючись на Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, вказує, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району здійснюється за встановленим порядком. Однак, як вбачається з матеріалів справи у позивача відсутнє рішення житлової комісії про надання житлового приміщення для постійного проживання; затверджений протокол засідання житлової комісії та наказ про надання житлового приміщення для постійного проживання; відсутній список надання житлової площі для постійного проживання на позивача, який готується КЕВ м Харкова; відсутній список надання постійного житла, відсутнє рішення комісії з контролю щодо позивача. Отже, порядок, який передбачений інструкцією не тільки порушений з самого початку, а взагалі не був задіяний.

Крім того, військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку виключно в порядку черговості, позивачу не було відмовлено у його праві на отримання житла, оскільки він перебуває в загальному списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають в черзі на поліпшення житлових умов за № 192; списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень за № 109. Отже, зняття з квартири статусу «службове житло», крім порушень вказаної інструкції, Порядку та розпорядження заступника Міністра оборони України, також призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають в черзі на отримання житла попереду позивача.

Позивач в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені в позові.

Від представника відповідача КЕВ м. Харків до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечував, посилаючись на позицію, викладену у відзиві.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не прибув, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник третьої особи Міністерства оборони України просив провести розгляд справи без участі представника.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в В/Ч НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що беруть участь в АТО, ветеран війни-учасник бойових дій, згідно витягу з послужного списку ОСОБА_1 він має загальну вислугу 22 роки. (том. 1 а. с. 8, 12-13, 14, 15).

На підставі службового ордера № 065316 від 05.03.2019 року ОСОБА_1 вселився в службову квартиру разом з сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . ( а. с. 9)

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 598 від 29.08.2018 року включені до числа службових 16 квартир у житловому будинку АДРЕСА_3 , в тому числі, квартиру АДРЕСА_4 ( том. 1 а. с. 10).

05.03.2019 року Виконавчий комітет Харківської міської ради видав ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення №065316, яким позивачу разом з його родиною з 4-х осіб надано право на заняття приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення №122 від 20.02.2019 року.

02.04.2019 року ОСОБА_1 разом сім`єю з чотирьох осіб, зареєстровані за вказаною адресою (том. 1 а. с. 11).

26.02.2021 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 розглянуто питання щодо надання згоди на вилучення із числа службового житла, житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_1 разом з родиною - 4 особи, та рішенням житлової комісії надано згоду на зняття статусу «службове» з вказаної квартири ( том. 2 а. с. 29).

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2021 року за №383 «Про затвердження протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2021 року, погоджено вилучення із числа службового житла житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_1 разом з родиною - 4 особи (том. 2 а. с. 30).

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням погодити виключення квартири з числа службових та до КЕВ м. Харкова, який є контролюючим органом, однак отримав відмову, з посиланням на доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/, а також на те, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком, оскільки позивач має вислугу проходження військової служби менше 25 років, підстави для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службових відсутні ( том. 1 а. с. 18, 19).

Відповідно до Довідки №1131 від 18.03.2020 року, виданої КЕВ м. Харкова, ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 28.03.2005 року за №192 та першочерговій черзі з 28.01.2016 року за №109 (том. 1 а. с. 15).

За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3 серпня 2006 року, а саме п. 3 встановлено: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла».

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1. наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4. надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.

Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: «Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу».

Судом встановлено, що КЕВ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність КЕВ м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.
До подібні висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 у постанові від 15.07.2020 року у справі № 636/1527/19.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Отже, позивачем дотримано всі умови, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником АТО (ветеран війни-учасник бойових дій), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав.
Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Харківської міської ради, а не КЕВ м. Харкова.
Таким чином, відповідач КЕВ м. Харкова повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло».

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання - є позбавленням процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло, а вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Міністерство оборони України про зобов`язання вчинення дій щодо зміни правового статусу квартири- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Харківської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 15.07.2021 року.

Суддя: О.В. Глібко