РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/16488/20

Провадження № 2/638/124/21

05.07.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Авілова Олена Михайлівна 27.11.2020 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, а саме просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 4839, 6 доларів США, судові витрати - 48, 39 доларів США судового збору, що є еквівалентом 1381, 53 грн. за подання позовної заяви та 840, 80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, судові витрати - 500 доларів США - компенсація витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з проханням про запозичення грошей в розмірі 4000 доларів США. За обопільною згодою між сторонами строк виконання зобов`язання по поверненню суми позики складає два тижні. 11.06.2019 року ОСОБА_1 зробив банківський переказ на банківський рахунок ОСОБА_2 з позначкою «позика» в розмірі 4000, 00 доларів США, перемовини відбувались як засобами телефонних перемовин, так і листування в месенджерах. Станом на 26.11.2020 року ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_1 так і не повернула. Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 25.06.2019 року по 26.11.2020 року складає 160, 84 доларів США, а пеня 1258, 25 доларів США. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала.

Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду копію роздруківки банківського переказу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) здійснив переказ коштів на ім`я відповідача - ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) у розмірі 4000 доларів США (а. с. 16).

Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини.

Дослідивши зміст копії роздруківки банківського переказу (Bank of America), наданої стороною позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, судом встановлено, що даною квитанцією фіксується лише факт переказу коштів ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на ім`я відповідача - ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) у розмірі 4000 доларів США, однак вказаним доказом не підтверджується обов`язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 зазначену суму коштів. Судом встановлено, що зміст даного документа не містить відомостей про те, що грошові кошти були передані саме в борг на умовах договору позики.

Суд не погоджується з доводами сторони позивача, що призначенням вищевказаного платежу є «позика», адже як вбачається із копії роздруківки банківського переказу, у графі: «Інформація про платіж» (Іnformation about payment), «Призначення платежу» (Purpose of payment) зазначено - SERVICES, що згідно англійсько-українських словників має наступні переклади: 1) послуга, служба, 2) обслуговування (замовників), 3) сервіс, 4) (спорт.) подача (у тенісі і т. д.), 5) (table) service сервіз (посуд), 6) services послуги (комунальні і т. д.), 7) services (BrE) зона відпочинку, в той час як слово «позика» має зовсім інший переклад: «loan» (випозика, позичка, запозика, запозичення, позика) та «accommodation» (вигода, компроміс, погодження, позика, послуга, примирення).

На переконання суду, позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Факт переказу позивачем коштів на рахунок відповідача не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, оскільки такий переказ коштів міг бути здійснений на підставі будь-яких інших правовідносин або без таких.

Надавши оцінку поданому позивачем доказу на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: