Справа № 516/39/21
Провадження № 2/496/1255/21
09 червня 2021 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Пендюри Л.О.
за участю секретаря - Богдан Ю.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа- Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Позивачка вважає виконавчий напис незаконним з підстав неправомірності вимог відповідача повністю, для вчинення виконавчого напису відповідачем не надано жодного документу з якого нотаріус міг би встановити наявність кредитних зобов`язань, відповідачем не підтверджена наявність заборгованості позивача перед банком у сумі на яку вчинено виконавчий напис, також зазначає, що сума на яку вчинено виконавчий напис нотаріусом є спірною та відповідачу про невизнання суми боргу позивачем було відомо станом на серпень місяць 2020 року.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає і просить суд розглянути позовну заяву у її відсутність.
Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Приймаючи до уваги заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 07.02.2018 року між позивачкою та відповідачем була підписана анкета заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-банк» (а.с.16).
З акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії вбачається, що вона підписана тільки відповідачем (а.с.17).
07.02.2018 року між позивачкою та відповідачем була підписана оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.18).
Із звернення ОСОБА_1 від 20.08.2020 року на ім`я АТ "Альфа - Банк" вбачається, що 12 червня 2020 року нею була отримана виписка по рахунку з кредитною картою World Debit Master Card, сформована 14:06:27 з якої вбачається, що із сум, які нею вносяться на оплату кредиту йде оплата за розрахунково-касове обслуговування основної картки у достатньо великих сумах, наприклад 06.06.2020 року було відраховано 2270,88 гривень. 07 лютого 2018 року під час укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії інформація про обов`язок з її боку оплачувати розрахунково-касове обслуговування основної картки їй не надавалась. В зв`язку з чим, позивачка просила роз`яснити їй на якій підставі із повернутих нею сум кредиту утримуються кошти за розрахунково-касове обслуговування основної картки. У зв`язку з помилковим утриманням за розрахунково-касове обслуговування основної картки за період з 15.02.2018 року по теперішній час, просила відповідача здійснити перерахунок (а.с.21).
Із витягу від 05.02.2021 року вбачається, що з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 20.08.2020 року о 16:32 год. було направлено на електронну адресу відповідача вказане звернення від ОСОБА_1 (а.с.22-23).
Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» - вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Від так, згідно з п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, п. п. 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, це зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.
Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначається, що: «При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16).
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.
Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості.
Також, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірними.
Розмір боргових зобов`язань позивачки перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса був спірний ще станом на 20 серпня 2020 року у зв`язку із зверненням позивачки до відповідача із заявою про перерахунок її боргу, а тому за відсутності доказів наявності у позивачки безспірного кредитного боргу у визначеному відповідачем розмірі, у відповідача були відсутні правові підстави для звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення такого боргу.
Крім цього, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів, припинення правовідношення, стягнення коштів, яка на даний час знаходиться на розгляді, що свідчить про те, що борг позивачки перед відповідачем не є безспірним.
Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
В порядку ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 908 грн., а також за подання заяви про забезпечення позову до суду у розмірі 454 грн., а всього - 1362 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика палата Верховного суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц визначила, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)».
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачки, нею долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 18.01.2021 року додаткову угоду до вказаного договору від 18.01.2021 року, в якій зазначено розрахунок послуг з надання правової допомоги, проте позивачкою не надано суду доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачці слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із ненаданням суду підтверджень їх сплати.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 1, 34, 50, 87-89 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 77-81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа- Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.
ОСОБА_1 в решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Суддя Л.О. Пендюра