Провадження № 22-ц/811/1290/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю стягувача ОСОБА_1 , представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Ірини Євгенівни про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Ірини Євгенівни, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Ірини Євгенівни про закінчення виконавчого провадження ВП № 57000012 від 16 листопада 2018 року, зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження ВП № 57000012 та здійснити контроль за рішеннями, діями державного виконавця під час виконавчого провадження ВП № 57000012 та за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення Галицького районного суду м. Львова по цивільній справі № 461/5015/17 (виконавчий лист від 14.08.2018 №461/5015/18).

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018 року по справі № 461/5015/17 зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішення суду набрало законної сили 06.07.2018 року. За виконанням рішення суду 14.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (виконавчий лист №461/5015/18 від 14.08.2018). Боржник самостійно рішення суду не виконав, однак, головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Заявник вказує на те, що постанова була прийнята державним виконавцем виключно із формальних підстав та без вжиття належних заходів з примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що оскаржувана постанова була прийнята державним виконавцем необґрунтовано та передчасно, скаржник вимушений звернутись до суду із даною скаргою.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Ірини Євгенівни про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на відсутність в постанові державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №57000012 доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Представник органу ДВС під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав матеріали виконавчого провадження ВП№57000012. Зазначає, що рішення Галицького районного суду міста Львова від 06.06.2018 по справі №461/5015/17 є невиконаним. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Ірини Євгенівни про визнання протиправною та скасування постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення стягувача і представника боржника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 16.11.2018 року винесена обґрунтовано і на законних підставах, тобто остання діяла в межах наданих їй повноважень.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018 року по справі № 461/5015/17 зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказане рішення суду набрало законної сили 06.07.2018 року.

14.08.2018 року на виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист та заявник звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, Розділом VIII, встановлено чіткий порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 вказаного Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця від 25.10.2018 накладено на боржника штраф, оскільки боржником не надано підтвердження виконання рішення суду, а також відсутня будь-яка інформація щодо причин невиконання рішення чи поважності таких причин невиконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018. Боржника зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Вимогою головного державного виконавця від 25.10.2018 повторно зобов`язано боржника надати документальне підтвердження виконання рішення суду.

12.11.2018 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі, що становить 10200,00 грн., оскільки боржником рішення суду не виконано, у відділі ДВС відсутнє підтвердження виконання боржником рішення суду, а також відсутня будь-яка інформація поважності таких причин невиконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018.

13.11.2018 головним державним виконавцем скеровано до прокуратури Львівської області заяву (повідомлення) про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України за невиконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018 року по справі № 461/5015/17 та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, у відповідності до ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», встановивши повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області, виконавець надіслав органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, надіславши виконавчий документ до суду, який його видав.

Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ГУМВСУ у Л/о від 12.12.2018 житлово-побутовою комісією ГУМВСУ у Львівській області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у наданні житла.

Враховуючи те, що рішенням суду боржника - Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області зобов`язано у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, тобто, тільки боржник може вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, суд першої інстанції прийшов правильного і вмотивованого висновку, що державний виконавець не може продовжувати вживати заходи примусового виконання рішення чи інші заходи примусового характеру без участі боржника. Оскільки наслідком неможливості виконання рішення без участі боржника є винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, то підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

З наведеного вбачається, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 16.11.2018 року винесена обґрунтовано і на законних підставах, тобто остання діяла в межах наданих їй повноважень, в зв`язку з чим вимоги скарги є безпідставними.

Скаржником не доведено, що державний виконавець не вжив всіх можливих заходів передбачених нормами чинного законодавства для виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018 року по справі № 461/5015/17, яким зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги та додаткові пояснення ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник