Справа № 242/70/21
Провадження № 2/242/427/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Переясловської Ю.А., за участю секретаря судового засідання Каменської А.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , прокурора Яворської Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю Покровської окружної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового розслідування і суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури і досудового розслідування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.04.2015 р. було відкрито кримінальне провадження №0000859 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, в межах якого 22 грудня 2016 року позивачу було повідомлено про підозру, а після завершення досудового розслідування обвинувальний акт було спрямовано до суду. 23.12.20019 року Селидівським міським судом Донецької області був ухвалений вирок, яким його визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, та виправдано через недоведеність, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29.04.2020 року апеляцію прокурора було відхилено, вирок суду першої інстанції залишено без змін. Тобто судовими рішеннями його було реабілітовано, але до моменту реабілітації він 40 місяців знаходився під слідством та судом. З урахуванням завданих позивачу моральних страждань останній оцінює моральну шкоду в розмірі 400000 грн. та суми, сплаченої у зв`язку з наданням йому правової допомоги.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.01.2021 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами позовного провадження та призначено до судового засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.02.2021 року було допущено до участі у справі Красноармійську місцеву прокуратуру.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.03.2021 року було замінено Красноармійську місцеву прокуратуру на Покровську окружну прокуратуру.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, зазначила, що не погоджується з позовними вимогами. Зазначає, що згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою КМУ від 15.04.2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку, зокрема, управляє наявними фінансовими ресурсами, що консолідуються на єдиному казначейському рахунку. Казначейство є окремим учасником цивільних відносин, виступає від власного імені та самостійно відповідає за власними зобов`язаннями. Казначейство не уособлює собою Державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Також зазначив, що позивачем не доведено факту завданий йому моральних (душевних) страждань.

Прокурор Покровської окружної прокуратури в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду пояснення, в яких зазначила, що ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом 3 роки 4 місяці 6 днів (40,2 міс) з 23.12.2016 (дата повідомлення про підозру) по 29.04.2020 року (дата набрання вироком законної сили). Вважає, що розмір відшкодування має визначатися за формулою «6000 грн. х кількість місяців перебування під слідством та судом», тобто 6000 грн.*40,2 місяців = 241200 грн. Вважає, що позивачем не обгрунтовано суму відшкодування моральної шкоди 400000 грн., розрахунку не надано. Також визнала підлягаючими до стягнення понесені витрати на правову допомогу за пред`явленими чеками на суму 16000 грн., вважає що 3000 грн., сплачені за квитанцією від 06.08.2020 року, відносяться до судових у цивільному процесі. Вважає, що згідно із Законом № 266/94-ВР, позивач має право на відшкодування (повернення) сум, сплачених у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, саме під час перебування під слідством і судом, а не під час підготовки та подання цивільного позову про відшкодування шкоди.

Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.19 р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч. І ст. 272 КК.

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 23.12.2019 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29.04.2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 23.12.2019 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Внаслідок незаконного перебування під слідством та судом протягом 40 місяців (з 23.12.2016 по 29.04.2020) позивачу заподіяні моральні збитки, що виразились у великих душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Таким чином, з 23 грудня 2016 року по 29 квітня 2020 року (40 місяців 2 дні) стосовно позивача здійснювалось кримінальне переслідування. З набранням законної сили виправдувальним вироком, відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1176, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 3. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка позивачу завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Спірні правовідносини врегульовані ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генерального прокурора і Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41.

Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засуджені незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосувань запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративно; стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто вказаним Законом передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантовано державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу; ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у Постанові Великої Палати Верховного Суду в 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).

Щодо списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі -БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті7 Бюджетного Кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Статтею 25 Бюджетного Кодексу України установлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органи (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті зазначену мету.

Державна казначейська служба України не є відповідальною у справі, а представляє інтереси держави і шкода, завдана органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовується державою стягненням коштів з Державно бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України.

Покладення відшкодування завданої позивачу моральної шкоди на державу зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Отже, в судовому засіданні та письмовими матеріалами справи було встановлено, що позивач відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У даному випадку, позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та виправданий вироком суду.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вирішуючи питання про можливість відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд враховує, що він довгий час перебував під слідством та судом, міг мати душевні переживання у зв`язку з цим, міг втратити нормальні життєві зв`язки у суспільстві, а отже ОСОБА_1 слід присудити відповідне відшкодування.

Визначаючи конкретний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд виходить з того, що позивач перебував під слідством та судом з моменту пред`явлення підозри 40 місяці, та в результаті був виправданий, обвинувачувався у вчиненні злочину невеликої тяжкості (в редакції на час ухвалення вироку), запобіжний захід щодо ОСОБА_1 не обирався, від посади його відсторонено не було, в судовому засіданні позивач та його представник не надали суду доказів погіршення у позивача стану здоров`я, сімейних та соціальних відносин, неможливості влаштуватись на роботу тощо.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2021 року встановлена у розмірі 6000 гривень.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності і справедливості, приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 40,2 місяці, з урахуванням мінімальної заробітної плати, що складає 6000 грн., вважає, що на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 241 200 грн. (40,2*6000).

Задовольнити позовні вимоги у повному обсязі суд вважає необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів того, що внаслідок дій органів прокуратури та досудового розслідування він зазнав погіршення стану здоров`я, сімейних відносин, звільнення з посади та інших доказів заподіяння йому моральних страждань у розмірі, більшому ніж зазначено вище.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування сум на надання юридичної допомоги, суд встановив наступне.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України. За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що позивачем з метою відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: постанову про залучення захисника від 26.12.2016 року, згідно якої залучено ОСОБА_2 до участі в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000859 від 23.04.2015 року в якості захисника підозрюваного ОСОБА_1 ; договірне доручення на надання адвокатських послуг від 26.12.2016 року, укладене між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; квитанцію від 26.12.2016 року, згідно з якою ОСОБА_1 було сплачено 8000 грн. за послуги адвоката згідно договору від 26.12.2016 року; договірне доручення на надання адвокатських послуг від 05.02.2017 року, укладене між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , квитанцію без номеру від 04.03.2017 року, згідно з якою ОСОБА_1 було сплачено 8000 грн. за послуги адвоката згідно договору від 05.02.2017 року; ордер адвоката Косенок О.М. від 10 січня 2015 року, договірне доручення на надання адвокатських послуг від 06.08.2020 року, укладене між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; квитанцію без номеру від 06.08.2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 було сплачено 3000 грн. за послуги адвоката згідно договору від 06.08.2020 року.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню підлягають суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Суд не приймає до уваги заперечення прокурора щодо відшкодування витрат згідно квитанції від 06.08.2020 року, оскільки відповідні витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд дійшов висновку, що понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката Косенок О.М. підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з визначенням розміру матеріальної та моральної шкоди, що має бути відшкодована позивачеві шляхом її стягнення за рахунок державного бюджету на захист порушених прав.

На підставі ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 16, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77,81,141, 247, 258, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6) за участю Покровської окружної прокуратури (місцезнаходження: 85300, м.Покровськ, вул.Центральна, буд.148) про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового розслідування і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства України (місцезнаходження м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,ІПН НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 241 200 (двісті сорок одну тисячу двісті) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного казначейства України (місцезнаходження м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,ІПН НОМЕР_1 ) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 19000 (дев`ятнадцять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог позивача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.А. Переясловська