Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 03.02.2017 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який вподальшому зхбльшився до 500 грн. 00 коп. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На момент смерті ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.02.2017 року становить 5 454 гривень 49 копійок. 14.04.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено претензію кредитора до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. 23.04.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена нотаріусом на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Позивач зазначає, що спадкоємцями після померлої є відповідачі по справі, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем. До спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно якої, позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. А тому, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.02.2017 року в розмірі 5 454,49 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у вищезазначеній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

03.02.2021 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направили відзив за позовну заяву, який мотивували тим, що позивачем зазначено, що ОСОБА_3 підписала Заяву б/н 03.02.2017 року, згідно якої отримала кредитну картку, а в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 500 грн., при цьому позивач в позові не вказав соли ОСОБА_3 отримала кредитну картку та її номер, який був початковий розмір кредитного ліміту та коли він був збільшений. Зазначають, що хоча донька і була зареєстрована з ними за однією адресою, однак фактично проживала окремо зі своєю сім`єю. Після смерті ОСОБА_3 , відповідачі, які спадкоємці першої черги за законом, з приводу прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, оскільки у доньки не було майна, крім особистих речей та речей домашнього вжитку, які необхідно було б успадкувати. Крім того, у відповідачів існують обґрунтовані сумніви щодо наявності самого боргу ОСОБА_4 перед позивачем оскільки порівнюючи підписи ОСОБА_3 у її паспорті та підписи клієнта у Анкеті-заяві та на сторінках з фотокопіями паспорта, то підписи абсолютно різні. Крім того, розрахунки заборгованості, надані позивачем, не є належними доказами, оскільки не є первинними документами, а створені і надані до суду в односторонньому порядку позивачем. В розрахунках заборгованості відсутня інформація про номер картки чи карткового рахунку на ім`я ОСОБА_3 , що робить неможливим їх об`єктивну перевірку щодо правдивості зазначеної інформації. Таким чином, вважають, що доводи позивача про те, що ОСОБА_3 уклала з позивачем кредитний договір і за ним виник борг перед позивачем, а у відповідачів виникли зобов`язання по сплаті боргу ОСОБА_3 , як її спадкоємців, виходячи з наведеного, є необґрунтованими, а вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

19 лютого 2021 року позивач направив відповідь на відзив, яку мотивував тим, що щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Однак, матеріали справи доказів подання такої відмови відповідачами не містять. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої, входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Крім того, зазначають, що оскільки питання щодо підписання позичальником договору не відносяться до предмету заявленого позову , наявність тверджень відповідачів про те, що підпис виконаний не позичальником, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі.

04 березня 2021 року відповідачі направили заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом аналогічні викладеним у відзиві.

22 березня позивач направив письмові пояснення, які за змістом тотожні з іншими процесуальними заявами.

13 квітня 2021 року відповідачі направили до суду заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями позивача, в прийнятті якої протокольною ухвалою суду від 13 травня 2021 року було відмовлено.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили заву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги не визнають в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ, 14.06.2018 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк"

ОСОБА_3 з метою отримання банківських послуг підписала 03.02.2017 року анкету-заяву про приєднання про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

В ній вказані детальні дані про особу ОСОБА_3 , та дрібним шрифтом зазначено про наступне: що позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що вона (позичальник) ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання послуги, Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг, які підпису позичальника не містять.

Судом встановлено і проти цього відсутні заперечення, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно розрахунку заборгованості позивача станом на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наявна заборгованість у розмірі 5 454,49 грн., яка складається з: 5 454,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість з поточним тілом кредиту; 5 454,49 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Згідно копіям паспортів позичальника ОСОБА_3 та відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якості адреси реєстрації вказаних осіб зазначена адреса: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з претензії кредитора та реєстру поштових відправлень позивач направив 08.04.2020 року до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 08.04.2020 року. В ній банк вказав, що на теперішній час йому стало відомо про те, що позичальниця ОСОБА_3 , за якою рахується кредитна заборгованість, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з цим банк просив: повідомити, чи заводилась спадкова справа; включити кредиторські вимоги в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5 454,49 грн; надіслати йому інформацію стосовно спадкоємців, які подали заяву про прийняття спадщини тощо.

На вказане звернення позивачем отримано відповідь від 16.04.2020 року про те, що Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області отримала претензію кредитора до спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на підставі якої заведено спадкову справу під №101/2020.

Згідно листу-претензії та реєстру поштових відправлень банком на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено 28.05.2020 року листи-претензії про необхідність сплати заборгованості в розмірі 5 454,49 грн за вказаним кредитним договором.

Як встановлено судом, вказана претензія залишена відповідачами без уваги.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Як вже зазначалось, згідно розрахунку заборгованості станом на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наявна заборгованість у розмірі 5 454,49 грн., яка складається з: 5 454,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість з поточним тілом кредиту; 5 454,49 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії..

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, законними вимогами позивача слід вважати вимогу про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 5 454,49 грн, тобто тіла кредиту станом на день смерті позичальника, а саме станом на 22.09.2018 року.

З приводу прийняття відповідачем чи іншими особами спадщини після смерті ОСОБА_3 слід зазначити таке.

Згідно з ст. 68 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №101/2020, заведеної державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Вишняк О.А., свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не видавалося. Спадкоємці померлої ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

За твердженням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, у якому в якості адреси зазначена: АДРЕСА_1 .

Як вже зазначалось, 14.04.2020 року до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем було направлено лист-претензію, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги, але жодних дій не було виконано.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України.

У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.06.2018 року у справі №533/370/16-ц.

Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Натомість, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №249457331 від 23.03.2021 року, сформованої ОСОБА_6 , відомості про право власності та інші речові права ОСОБА_3 у реєстрі відсутні.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не надав суду докази існування спадкового майна та його вартості, в межах якого відповідачі зобов`язуються задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає їхній частці у спадщині, або ж ухилення відповідачів від оформлення спадщини, суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав, передбачених статтею 12, 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі, понесені позивачем покладаються на останнього.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 509, 526, 608, 610, 611, 634, 1054, 1218, 1219, 1282 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 279, 280, 281, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель