ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1238/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1089/21 Категорія: 304090000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

представник позивача - адвокат Нікітюк Андрій Миколайович;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник позивача адвокат Нікітюк Андрій Миколайович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненим,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що 17 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до неї про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог Банк вказував, що відповідно до заяви № б/н від 19 липня 2011 року вона отримала кредит в розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином вона не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 68838 грн. 92 коп., яка складається з 41237 грн.19 коп. - тіло кредиту; 6500 грн.52 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 17346 грн. 98 коп. - заборгованість за пеню; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3254 грн.23 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02 грудня 2019 року позов у вказаній справі було задоволено частково та стягнуто з неї на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 49364,82 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 41237,19 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 6500,00 грн., штраф - 1627,11 грн. Суд виходив з того, що, одержавши кредитні кошти, позичальник не виконала належним чином своїх договірних зобов`язань по їх поверненню.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року рішення Придніпровського районного суду від 02 грудня 2019 року було скасовано та в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що з обставин зняття кредитних коштів із кредитного рахунку № б/н від 19 липня 2011 року, зокрема, з відомостей витягу з ЄРДР від 03 лютого 2018 року та електронного листа банку від 01 лютого 2018 року про блокування картки позичальника у зв`язку із підозрілими банківськими операціями, вбачається факт несанкціонованого зняття коштів. Відтак, апеляційним судом засвідчено, що за умови визнання Банком протиправності зняття її як позичальника коштів, що прямо слідує з електронного листа від 01 лютого 2018 року, послідуючі дії Банку про стягнення відповідної заборгованості суперечать його попередній поведінці як кредитора та є незаконними. Заборгованість за кредитною угодою, яку Банк просив стягнути з позивачки виникла не інакше як внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб через несанкціоноване зняття цими особами кредитних коштів з її кредитного рахунку. В свою чергу вона, як позичальник даних коштів не отримувала, а тому не повинна нести будь-яких зобов`язань з їх повернення та сплати відсотків за їх користування та інших штрафних санкцій.

Постанова Черкаського апеляційного суду набрала законної сили в день її прийняття, та АТ КБ «ПриватБанк» в касаційному порядку не оскаржувалась.

З даного приводу позивачка двічі 08 квітня 2020 року та 19 жовтня 2020 року зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з відповідними письмовими заявами, в яких просила Банк визнати її кредитне зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитною угодою № б/н від 19 липня 2011 року припиненим та обнулити кредитний борг, що рахується за нею згідно наведеного в позовній заяві Банку розрахунку.

Відповідачем було направлено позивачу листи-відповіді від 10 квітня 2020 року та від 05 листопада 2020 року, у яких вказано, що постанова Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі № 711/10835/18 не припиняє зобов`язань позивачки за кредитним договором перед Банком, оскільки, на думку Банку, статті 598-609 ЦК України передбачають, що зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановленим договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, через що її зобов`язання за кредитним договором не припинилось та вона має заборгованість перед Банком у наведеному в позові банку розмірі.

Позивачка вказує, що з преюдиційних обставин встановлених Черкаським апеляційним судом в своїй постанові від 28 січня 2020 року слідує, що вона, як позичальник, яка не отримувала не санкціоновано списаних коштів, не повинна нести будь-яких зобов`язань з їх повернення та сплати відсотків за їх користування та інших штрафних санкцій і по суті має відповідати лише за кредитні зобов`язання, що виникли до обрахованої Банком заборгованості, тобто до 31 січня 2018 року включно.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитною угодою № б/н від 19 липня 2011 року, станом на 31 січня 2018 року, тобто за день до несанкціонованого зняття кредитних коштів з її рахунку невстановленими особами, в неї була відсутня заборгованість перед Банком із використання кредитних коштів.

З огляду на належне виконання нею в повному обсязі всіх кредитних зобов`язань та відсутність кредитної заборгованості станом на 01 лютого 2018 року позивачка просила суд визнати зобов`язання ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» згідно угоди № б/н від 19 липня 2011 року припиненим.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

Крім того, суд прийшов до висновку, що заявлений позивачкою позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі №711/10835/18 про стягнення зі ОСОБА_1 , як позичальника, кредитної заборгованості.

Водночас суд погодився з тим, що ОСОБА_1 не повинна нести зобов`язання за кредитним договором від 19 липня 2011 року в частині повернення коштів, які було не санкціоновано знято з її кредитної картки в період з 01 по 02 лютого 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Нікітюк А.М. подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі, крім обставин, викладених у позовній заяві, вказує, що оскільки станом на 31 січня 2018 року позивачкою виконано зобов`язання за кредитною угодою б/н від 19 липня 2011 року у повному обсязі, а за кредитні зобов`язання, що виникли в період з 01 по 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 не повинна нести цивільно-правову відповідальність, то відповідно зобов`язання за кредитною угодою припинилось виконанням належним чином.

Зазначає, що помилковими є посилання суду першої інстанції на те, що заявлений позивачкою позов стосується тих самих правовідносин, та тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі № 711/10835/18, оскільки предметом позову у вказаній справі було стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, яка виникла у період з 01 по 02 лютого 2018 року, тоді як предметом даної справи є ж визнання зобов`язання припиненим у зв`язку з належним його виконанням, що є похідним від наслідків розгляду вказаної справи і стосується не підстав виникнення кредитної заборгованості, а відмови банку у визнанні зобов`язання за кредитною угодою припиненим.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши позивачку та її представника, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі № 711/10835/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2019 року та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Під час розгляду вказаної справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву № б/н від 19 липня 2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7), за якою отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

17 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 28 листопада 21018 року в сумі 68838,92 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 41237,19 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 6500,52 грн; пені 17346,98 грн, штрафу (фіксованої частини) 500 грн; штрафу (процентної складової) 3254,23 грн.

Апеляційним судом було встановлено, що заборгованість за кредитним договором виникла 01 та 02 лютого 2018 року. Разом з тим відповідачкою було надано належні докази того, що вказана заборгованість виникла внаслідок шахрайських дій третіх осіб, внаслідок чого апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про визнання кредитного зобов`язання припиненим у зв`язку з відсутністю у неї заборгованості станом на 31 січня 2018 року, тобто, перед несанкціонованим зняттям кредитних коштів з її рахунку невстановленими особами (а.с. 12-13, 15-16).

Листами № 20.1.0.0.0/7-200408/7255 від 10 квітня 2020 року та № 20.1.0.0.0/7-201019/6495 від 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено, що Банк прийняв до уваги постанову Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, однак, вона не припиняє зобов`язання за Договором (а.с. 14, 17).

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 просила визнати зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами 19 липня 2011 року, припиненим у зв`язку з його виконанням станом на 31 січня 2018 року.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно із статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Підстави припинення зобов`язання визначені Главою 50 ЦК України.

Так, статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18).

У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 19 липня 2011 року, станом на 28 листопада 2018 року, згідно з яким за позивачкою рахується заборгованість в сумі 68838,92 грн.

Хоча судом апеляційної інстанції у справі № 711/10835/18 і встановлено, що заборгованість за кредитним договором виникла 01-02 лютого 2018 року у зв`язку із неправомірним зняттям кредитних коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , наявність такої заборгованості не дає підстав для визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим на підставі статті 599 ЦК України.

Наявність кримінального провадження, порушеного за заявою позивачки, не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені.

З огляду на викладене, судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам справи та прийнято обґрунтоване рішення про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та були предметом розгляду у суді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 23 червня 2021 року