Дата документу 13.07.2021 Справа № 337/5631/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/5631/15-ц Головуючий у 1 інстанції Котляр А.М.
Провадження №88-ц/807/6/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

МЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості у розмірі 81300 грн. за договором позики від 25 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки, яке належить ОСОБА_2 на праві власності нежитлове приміщення №74 першого поверху в літ. А-9, загальною площею 89,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмета іпотеки для реалізації у розмірі 510512 грн.

На вказане рішення, ОСОБА_3 , особа, яка не приймала участь у справі, подала апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

21 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року. В заяві ОСОБА_1 просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року та залишити заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року в силі.

Підставою про перегляд за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, зазначає скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Так, ОСОБА_1 вказує, що постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року (справа № 337/4051/17), яка стала підставою для прийняття постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, було скасовано постановою Верховного Суду від 18 листопада 2018 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 червня 2021 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить здійснити розгляд його заяви про перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року за його відсутності (т. 2 а.с. 25).

11 червня 2021 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами. ОСОБА_3 зазначає, що Запорізький апеляційний суд, під час розгляду цієї справи окрім іншого, дійшов наступних висновків: « ОСОБА_3 спірне нежитлове приміщення не відчужувала, а воно вибуло з її власності не з її волі, а на підставі неправомірного здійсненого запису про перехід права власності на померлу особу ОСОБА_4 на підставі судового рішення яке судом не ухвалювалось, та в подальшому було відчужено особою, яка не мала права на її відчуження. З урахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, оскільки ним звернуто стягнення з ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , та на сьогоднішній день витребувано на її користь з чужого незаконного володіння рішенням суду». При цьому, як зазначає ОСОБА_3 підстави скасування та направлення на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховним Судом постанови Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року по справі 337/4051/17, є те, що судом у постанові від 30 липня 2019 року не викладено мотиви не застосування ч. 2 ст. 388 ЦК України, яка містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень та те, що судом апеляційної інстанції не розглянуто та не надано оцінку доводам, викладеним в заяві сторони відповідачів щодо застосування строків позовної давності. При цьому, при новому розгляді справи № 337/4051/17 Запорізький апеляційний суд черговий раз встановив факт того, що ОСОБА_3 спірне нежитлове приміщення не відчужувала, а воно вибуло з її власності не з її волі, а на підставі неправомірно здійсненого запису про перехід права власності на померлу особу ОСОБА_4 на підставі судового рішення яке судом не ухвалювалось, та в подальшому було відчужено особою, яка не мала права на її відчуження. Отже, Запорізьким апеляційним судом при прийнятті постанови від 10 лютого 2021 року не скасовано підставу, яка лягла в основу постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року про скасування заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року. За таких обставин, ОСОБА_3 вважає, що на сьогоднішній день немає жодної обґрунтованої підстави для скасування постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року. Окрім того, ОСОБА_3 , зазначила, що нею подано касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, а ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито провадження та зупинено дію Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти заяви про перегляд за ново виявленими обставинами заперечував, просив постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року залишити в силі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили. Судова повістка, направлена на адресу ОСОБА_2 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернулась до апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній» (т. 2 а.с. 54-57). При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи суд вважає, що заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 337/5631/15). Позивач, посилаючись на те, що в порушення свої вимог ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання з повернення боргу не виконала, ОСОБА_1 просив суд в рахунок погашення заборгованості у розмірі 81300 грн. за договором позики від 25 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки належне ОСОБА_2 на праві власності нежитлове приміщення №74 першого поверху в літ. А-9, загальною площею 89,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною у розмірі 510512,00 гривень, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 510512 грн. З вартості предмета іпотеки ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року (справа № 337/5631/15) позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості у розмірі 81300 грн. за договором позики від 25 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки, яке належить ОСОБА_2 на праві власності нежитлове приміщення №74 першого поверху в літ. А-9, загальною площею 89,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмета іпотеки для реалізації у розмірі 510512 грн.

Вищезазначене рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння (справа № 337/4051/17). В обґрунтування позову зазначала, що 24 грудня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_9 , придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 . Усіма питаннями щодо користування власністю займався її чоловік, який проводив у приміщені ремонті роботи. Згодом позивачка дізналася, що приміщення вибуло з її власності не з її волі і наразі власниками майна є відповідачі у справі, які незаконно володіють спірним майном.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2019 року (справа № 337/4051/17) у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Вищезазначене рішення суду мотивоване тим, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Виключенням є закріплене в частині другій статті 388 ЦК України правило, згідно з яким майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Матеріалами справи підтверджено, що спірне приміщення вибуло з власності ОСОБА_3 поза її волею на підставі підробленої копії неіснуючого рішення суду та подальших нікчемних правочинів. Однак реалізація нерухомого майна відбулася у примусовому порядку у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 рішення суду про стягнення боргу. Заочне рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 24 листопада 2015 року у справі № 337/5631/15-ц, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , та в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернено стягнення на передане ОСОБА_2 в іпотеку спірне приміщення, набрало законної сили та, враховуючи принцип юридичної визначеності, є обов`язковим. Оскільки позивач не скористалася правом на оскарження зазначеного рішення, то право відповідачів є похідним від права ОСОБА_8 , яка придбала спірне майно на публічних торгах. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини другої статті 388 ЦК України щодо неможливості витребування від добросовісного набувача майна, яке було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено (справа № 337/4051/17). Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 28 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, що є останнім набувачем майна та яка набула його з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Оскільки спірне приміщення вибуло з власності ОСОБА_3 поза її волею на підставі рішення, яке судом не ухвалювалося, та в подальшому було відчужено особою, яка не мала права на таке відчуження, то позивач має право витребувати це майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року (справа № 337/5631/15) заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року скасовано, прийнято нову постанову, за якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Так, приймаючи постанову від 15 жовтня 2019 року (справа № 337/5631/15) Запорізьким апеляційним судом були враховані обставини та преюдиційні факти, встановлені Хортицьким районного судом м. Запоріжжя та Запорізьким апеляційним судом під час вирішення справи № 337/4051/17.

Так, під час вирішення справи № 337/4051/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння судами було встановлено наступні обставини:

- 24 грудня 2003 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу з ОСОБА_9 , придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу ВАА №421103 від 24.12.2003 року.

- 28 жовтня 2004 року рішенням Запорізької міської ради № 411/19 квартира була переведена в нежитловий фонд, у зв`язку з цим, 17 грудня 2004 року технічний паспорт на житлову квартиру анульований (погашений).

- на підставі підробленої копії рішення суду від 30.11.2006 року за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нежитлове приміщення, позивач ОСОБА_3 була позбавлена права власності на спірне приміщення АДРЕСА_2 .

- договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладалося, зазначений позов у провадження Хортицького районного суду м. Запоріжжя не надходив, що підтверджено листами голови Хортицького районного суду м. Запоріжжя Кучерук І.Г. на запити ОСОБА_3 : відповідь від 05.04.2018 року № 01-23/143/2018, відповідь від 05.04.2018 року № 01-23/144/2018, відповідь від 05.04.2018 року № 01-23/147/2018 та матеріалами оглянутої цивільної справи 2-136/06 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про розподіл майна.

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кам`яне Вільнянського району (паспорт серії НОМЕР_1 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Комунальній установі «Василівська центральна районна лікарня» Василівського районної ради Запорізької області.

- ІНФОРМАЦІЯ_3 від імені померлого ОСОБА_4 видана довіреність Гнідому Ю.Ю, засвідчена приватним нотаріусом Куропятниковою ТМ., який 19.08.2013р., діючи за довіреністю від імені померлого ОСОБА_4 зареєстрував право власності за померлим ОСОБА_4 , на підставі підробленої копії рішення Хортицього районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 р.

- згідно договору купівлі продажу від 20.08.2013 р., засвідченого приватним нотаріусом Куропятниковою Т.М. - ОСОБА_4 (померлий у 2009 році) продає приміщення, розташоване по АДРЕСА_3 , - ОСОБА_2 за 35000 доларів США.

- 25 грудня 2014р. ОСОБА_2 укладає договір позики у розмірі 5000 доларів США з ОСОБА_1 , на забезпечення зобов`язання укладено договір іпотеки спірного приміщення строком до 01.09.2015р.

- заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2015 року, по справі 2/337/2289/2015 року ЄУН 337/5631/15-ц задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25.12.2014 року в розмірі 81300 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки на спірне приміщення, що належить ОСОБА_13 зазначене рішення набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання.

- в порядку виконання зазначеного рішення суду, відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 27.12.2016 року внаслідок проведення електронних торгів, право власності на спірне приміщення набула ОСОБА_8 , яка сплатила його вартість у розмірі 322806,88 грн.

- 06 березня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу , відповідно до умов якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 придбали у власність спірне приміщення в рівних частках вартістю 433920 грн., зазначений договір 09.03.2017р. зареєстрований в реєстрі майнових прав.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 спірне нежитлове приміщення не відчужувала, а воно вибуло з її власності не з її волі, а на підставі неправомірного здійсненого запису про перехід права власності на померлу особу ОСОБА_4 на підставі судового рішення яке судом не ухвалювалось, та в подальшому було відчужено особою, яка не мала права на її відчуження. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення, оскільки ним звернуто стягнення з ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , та на сьогоднішній день витребувано на її користь з чужого незаконного володіння рішенням суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року (справа 337/5631/15-ц) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року (справа № 337/4051/17) касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року, Верховний Суд зазначив, що в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд взагалі не виклав мотивів та не спростував висновків суду першої інстанції про те, що право відповідачів є похідним від права ОСОБА_8 , яка з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень придбала спірне майно на публічних торгах, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 388 ЦК України, яка містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Також, Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року звернув увагу на те, що дійшовши висновку про обґрунтованість предявлених ОСОБА_3 позовних вимог, апеляційний суд безпідставно не розглянув заяву сторони відповідачів про сплив позовної давності та не застосував до спірних правовідносин відповідних норм матеріального права.

Отже, Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року зауважив, що під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін щодо спливу позовної давності, та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 вказував на те, що оскільки постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року скасовано постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року (справа № 337/4051/17), у спорі про витребування майна із чужого незаконного володіння, якою суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення (справа 337/5631/15-ц), то це є нововиявленою обставиною та підставою для скасування постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Крім того, із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

Так, із скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, у тому числі преюдиційність.

Постанова Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення, обґрунтована у тому числі і тим, що існує судове рішення, яке має преюдиційне значення і яким витребувано спірну квартиру на користь ОСОБА_3 , а саме постанова Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року, справа № 337/4051/17.

В контексті вирішення цієї заяви, слід зазначити, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Разом з тим, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Таким чином, для справи № 337/5631/15-ц, преюдиційними є встановлені у справі № 337/4051/17 обставини незаконності набуття спірної квартири у власність ОСОБА_4 та вибуття її із володіння власника - ОСОБА_3 .

Отже, під час прийняття постанови від 15 жовтня 2019 року, Запорізьким апеляційним судом було враховано преюдиційні факти встановлені судами під час розгляду справи № 337/4051/17, зокрема, факти, які підтверджують ту обставину, що ОСОБА_3 своє майно не відчужувала, а воно вибуло з її власності не з її волі, а на підставі неправомірного здійсненого запису про перехід права власності на померлу особу ОСОБА_4 на підставі судового рішення яке судом не ухвалювалось, та в подальшому було відчужено особою, яка не мала право на її відчуження.

Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При цьому, вбачається, що ОСОБА_1 участь у розгляді справи 337/4051/17 не брав. Разом з цим, під час перегляду заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року, ним жодними доказами не спростовано обставини, встановлені щодо ОСОБА_3 .

Крім того, як вже зазначалося, скасовуючи постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року у справі № 337/4051/17 та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд не виклав мотивів та не спростував висновків суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 388 ЦК України, та не розглянув заяву сторони відповідачів про сплив позовної давності.

Отже, зі скасуванням Верховним Судом 18 листопада 2020 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції постанови Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року у справі № 337/4051/17, якими встановлено зокрема, факт неправомірного вибуття спірної квартири з власності ОСОБА_3 не з її волі, який має вирішальне значення при вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки предметом іпотеки є приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , вказаний факт не втратив свою преюдиційність.

Крім того, слід також зазначити, що під час нового перегляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння (№ 337/4051/17), Запорізьким апеляційним судом прийнято постанову від 10 лютого 2021 року, якою рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя змінено, та відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском ОСОБА_3 позовної давності.

При цьому, в постанові Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року також встановлено преюдиційні факти, встановлені рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2019 року, постановою Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року та постановою Верховного суду від 18 листопада 2020 року, щодо неправомірного вибуття квартири з власності ОСОБА_3 .

Крім того, Запорізьким апеляційним судом у постанові від 10 лютого 2021 року зазначено: «Колегія суддів приходить до висновку, що на даний час заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року у цій справі скасовано, та в разі визнання незаконним продажу спірної квартири, віндикаційний позов власника може бути задоволений, оскільки набувач буде хоч і добросовісним, але незаконним володільцем майна.

З огляду на вищезазначене, слід дійти висновку, що оскільки спірне нежитлове приміщення вибуло з власності ОСОБА_3 поза її волею на підставі рішення, яке судом не ухвалювалося, та в подальшому було відчужено особою, яка не мала права на таке відчуження, то наявні підстави для витребування цього майна у відповідачів, які є останніми його набувачами, за пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України.»

Отже, у справі № 337/4051/17 судами всіх інстанції встановлено факт вибуття спірної квартири із власності ОСОБА_3 поза її волею, та внаслідок неправомірних дій інших осіб.

Так, відповідно до ч.ч. 4,5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, не мають обов`язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов`язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки сторін (абзац другий пункту 4 Постанови ПВССУ № 5).

Проте, встановлений судами факт вибуття спірної квартири із власності ОСОБА_3 поза її волею, та внаслідок неправомірних дій інших осіб, ОСОБА_1 не спростований.

Окрім того, слід звернути увагу, що особливістю процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами є те, що при наявності підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд, скасовуючи судове рішення, зобов`язаний ухвалити нове рішення чи змінити його (пункт 2 частини третьої статті 429 ЦПК України).

Проте, звертаючись із заявою про перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року за ново виявленими обставинами, з вимогами залишити заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року в силі, ОСОБА_1 не зазначено будь-яких підстав для того висновку, враховуючи, що ОСОБА_14 не є законним володільцем майна, яке є предметом іпотеки та на яке звернуто стягнення, що зазначено у постанові Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 337/4051/17.

За приписами ч. 1 ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

За таких обставин, хоча постанова Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року і скасована Верховним Судом, проте факти, встановлені під час розгляду цієї справи не спростовані, окрім того, на час розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами існує преюдиційне рішення, а саме постанова Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, якою у позові ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку з пропуском нею позовної давності, а не недоведеності позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, на які посилається заявник у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не спростовують правильність висновку апеляційного суду при розгляді справи № 337/5631/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на передчасність подання ОСОБА_1 заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, оскільки на цей час ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння (№ 337/4051/17). Зупинено дію постанови Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року за ново виявленими обставинами, у зв`язку з чим, відмовляє у задоволенні такої заяви, та залишає постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в силі.

Керуючись ст. ст. 423, 429, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року відмовити.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2021року.

Головуючий

Судді: