Справа № 464/6637/20 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/623/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 27 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000(три тисячі) грн.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав вважати, що подання заяви про залишення позову без розгляду є необґрунтованими діями позивача, а також не міг вирішувати питання про компенсацію судових витрат. Вважає, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтованих для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу. Також, стверджує, що представник відповідача не мав належних повноважень. Просить ухвалу суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Частиною 5 ст.142 ЦПК передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява, подана представником позивача до початку розгляду справи по суті, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, а тому позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Задовольняючи заяву відповідача ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом та обсягом наданих послуг, а тому заява відповідача ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Проте колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справ або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01.06.2020 у справі №607/8664/19 та від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц.

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про компенсацію витрат на правову допомогу, здійснених відповідачем, тільки через те, що позивач подав заяву про залишення її позову без розгляду, є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам закону.

За змістом частини третьої статті ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Однак, в поданій заяві відповідача не міститься доводів і доказів необґрунтованості дій позивача. Матеріали справи також не містять відомостей про необґрунтованість дій чи зловживання процесуальними правами позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про залишення його позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість його позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Суд першої інстанції на вказані обставини та положення закону уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування додаткової ухвали з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

За таких обставин ухвалу суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн слід скасувати, а заяву ОСОБА_2 про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 27 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000(три тисячі) грн - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:22.06.2021

Головуючий

Судді