КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/6520/17 Головуючий 1 інстанція- Дубас Т.В.
Провадження № 2-ві/824/52/2021 Апеляційна інстанція- Савченко С.І.
У Х В А Л А

22 червня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Савченка С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Василюка Анатолія Павловича на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

До Київського апеляційного суду надійшла цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Василюка А.П. на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року визначено колегію у складі: суддя-доповідач Мостова Г.І., судді Сержанюк А.С., Суханова Є.М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а 14 квітня 2021 року вказану справу призначено до розгляду.

16 червня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України з мотивів наявності у заявниці сумнівів у неупередженості та об`єктивності суддів. Заява мотивована тим, що доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обумовлюються неподанням позивачем до суду без поважних причин доказів (в оригіналі), витребуваних ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2018 року, що згідно приписів п.9 ч.1 ст.257 та ст.377 ЦПК України має наслідком скасування рішення і залишення позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» без розгляду. Вказує, що 14 червня 2021 року колегія суддів у складі Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. вийшла до нарадчої кімнати, з якої повернулася і поновила судовий розгляд. Після чого судді ставили питання перед представником скаржниці на зразок: чи отримував відповідач кредит та чи підписував договір кредиту тощо? Також, представнику позивача було поставлено питання на кшталт: чи є у нього оригінали та може він принести їх? Далі судом було оголошено перерву і

- 2 -

призначено наступне засідання. При цьому суд уточнив у представника позивача чи призначати йому відеоконференцію, на що той відповів, що планує бути в судовому засіданні, оскільки має принести оригінали документів. Заявниця вважає, що вчинивши описані дії суд вийшов за межі розгляду апеляційної скарги, оскільки, фактично діючи в інтересах позивача, вжив заходів щодо отримання неподаних позивачем до суду документів, та фактично натякнув позивачеві принести докази і з цією метою без клопотання з боку позивача чи апелянта оголосив перерву в засіданні. При цьому позивач у відзиві не повідомляв про його бажання подати докази і не вказував дату засідання, на якому позивач подав витребувані докази суду першої інстанції. У зв`язку з наведеним, просила відвести суддів Київського апеляційного суду Мостову Г.І., Сержанюка А.С. та Суханову Є.М. від розгляду справи № 369/6520/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у складі колегії суддів Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. заяву ОСОБА_1 про відвід визнано необґрунтованою і справу передано до канцелярії апеляційного суду для автоматизованого розподілу в порядку, встановленому ч.3 ст.40 ЦПК України, згідно якої вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу для вирішення питання про відвід визначено суддю-доповідача Савченка С.І., 18 червня 2021 року справу передано судді для розгляду.

Відповідно до ч.8, ч.11 ст.40 ЦПК України питання про відвід суду вирішується суддею без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в заяві про відвід, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді з наступних міркувань.

Так, згідно ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 2 ст. 36 ЦПК України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст.37 цього Кодексу щодо недопустимості повторної участі судді у розгляді справи.

Посилаючись у заяві на наявність сумнівів у неупередженості та необ`єктивності суддів Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. (п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України), заявниця як не навела про це переконливих мотивів, так і не надала про це відповідних

- 3 -

доказів.

Як вбачається із заяви про відвід заявниця фактично не погоджується із процесуальними рішеннями та діями суду під час розгляду справи, зокрема поверненням суду із нарадчої кімнати та поновленням судового розгляду, а також оголошенням перерви в судовому засіданні до 19 липня 2021 року.

Проте, відповідно до приписів ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Посилання у заяві на те, що після поновлення судового розгляду судді ставили питання як представнику ОСОБА_1 , так і представнику відповідача, що дає підстави заявниці сумніватися у їх неупередженості, надумані та безпідставні, оскільки процесуальний закон, зокрема ст.ст.263,264 ЦПК України покладають на суд обов`язок ухвалити рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Недотримання вказаних приписів є підставою для скасування судового рішення.

Доводи заяви ОСОБА_1 про те, що суд вийшов за межі розгляду апеляційної скарги необгрунтовані, оскільки з`ясування питання чи вийшов суд за межі апеляційної скарги можливе виключно за результатами ухвалення рішення апеляційним судом, чого в даній справі не встановлено і рішення суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги не ухвалювалося.

Це ж стосується доводів заявниці про те, що суд, фактично, діючи в інтересах позивача, вжив заходів щодо отримання неподаних позивачем до суду документів, натякнувши позивачеві принести докази, які суд відхиляє як необгрунтовані та такі, що базуються на особистому тлумаченні заявницею процесуальних рішень суду.

За змістом ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (§ 49-52) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обгрунтованими.

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (§ 46) де зазначено, що наявність безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

Апеляційний суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддіМостова Г.І., Сержанюк

- 4 -

А.С. та Суханова Є.М. виявляють особисту упередженість щодо розгляду даної справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно з`ясувати, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Водночас обставини, покладені в основу заяви відповідачки ОСОБА_1 про відвід складу суду, не свідчать про існування підстав, визначених у ст.36 ЦПК України, які викликають чи можуть викликати сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Отже, проаналізувавши обставини, наведені ОСОБА_1 у її заяві про відвідсуддів Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. від розгляду даної справи на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суд дійшов висновку, що їх не можна вважати об`єктивно обгрунтованими. Підстав для встановлення будь-якої прямої чи побічної зацікавленості суддів Київського апеляційного суду Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М., що викликають сумніви у їх неупередженості або об`єктивності, під час розгляду даної заяви не встановлено.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про відвід суддів Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 34, 36, 37, 40 ЦПК України,апеляційний суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Мостової Г.І., Сержанюка А.С. та Суханової Є.М. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко