Справа № 209/211/21
Провадження № 2/209/504/21
11 червня 2021 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбара Г.А.
за участі: секретаря Кулік О.О.,
третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири по АДРЕСА_1 , право власності на яку вона набула на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі продажу квартири від 15 грудня 1998 року. У вказаній квартирі зареєстровані: вона, позивачка, її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та колишня дружина сина відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб між сином ОСОБА_5 та відповідачкою було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 квітня 2011 року. У спірній квартирі відповідачка була зареєстрована 22 червня 1996 року. З 2012 року відповідачка у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги. Особисті речі відповідачки у квартирі відсутні. Їй та сину невідомо фактичне місце проживання ОСОБА_3 . Таким чином, відповідачка, яка є колишнім членом сім`ї, без поважних причин не проживає у квартирі по АДРЕСА_1 більше одного року. Посилаючись на статті 317, 319, 321, 379, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 26 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів та, зі згоди позивачки, ухвалити заочне рішення.
Позивачка ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що її син ОСОБА_6 з та відповідачка ОСОБА_7 з 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З 1998 року по 07 травня 2011 року вони разом із своєю дочкою ОСОБА_8 , 1998 року народження, мешкали у квартирі по АДРЕСА_1 . За тиждень до розірвання шлюбу відповідачка залишила спірну квартиру та пішла проживати до орендованого житла. Де з того часу мешкає відповідачка, їй невідомо. Шлюб було розірвано за позовом відповідачки. Онука ОСОБА_4 навчалася в інституті залізничного транспорту, який закінчила у 2020 році. В теперішній час онука мешкає окремо із своїм цивільним чоловіком без реєстрації шлюбу. Вона майже не спілкується з онукою. Вона, позивачка, бажає визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщення у належній їй квартирі, щоб зняти її з реєстраційного обліку по квартирі, оскільки через її реєстрацію у квартирі вона витрачає додаткові кошти на оплату комунальних послуг. Відповідачка не приймає ніякої участі в утриманні квартири та не спілкується з ними. Вони з сином не перешкоджали їй проживати в спірній квартирі, вона за власним бажанням залишила житлове приміщення.
Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 у вступному слові підтримував позов ОСОБА_1 та пояснив суду, що з 1998 року він та відповідачка ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони з відповідачкою та їх дочкою з 1998 року мешкали у квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить його матері ОСОБА_1 . У 2011 році відповідачка залишила квартиру, припинивши їх подружні стосунки та пішла проживати до орендованої квартири. Дочка ОСОБА_9 мешкала то з ним, то з відповідачкою. У 2011 році за позовом відповідачки шлюб між ними було розірвано. З 2011 року по теперішній час відповідачка у спірній квартирі не мешкає, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, її речі у квартирі відсутні. Йому невідомо, де в теперішній час мешкає відповідачка. Дочка ОСОБА_9 фактично створила сім`ю і мешкає окремо разом зі своїм цивільним чоловіком.
Вислухавши вступне слово позивачки, третьої особи, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Зазначена квартира складається із двох житлових кімнат, має житлову площу 28,6 кв.м., загальну площу 49,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 12-13).
Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» від 21 січня 2021 року (а.с. 11), у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 , її син ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 . Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім`я позивачки, а у графі «Родинні стосунки» зазначено, що відповідачка доводиться позивачці невісткою.
Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року (а.с. 19), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1998 року по 26 квітня 2011 року. Шлюб було розірвано за позовом ОСОБА_3 , в якому вона зазначала, що на момент звернення до суду сімейно-шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 припинені.
Те, що відповідачка з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Так, свідок ОСОБА_10 в суді надала показання про те, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , знає позивачку, як свою сусідку, а також знайома з відповідачкою, яка мешкала у квартирі АДРЕСА_3 разом з позивачкою ОСОБА_1 , її чоловіком та їх сином ОСОБА_2 . Їй відомо, що у 2012 році ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвали шлюб і ОСОБА_7 разом з дочкою виїхала з квартири. Позивачка та її син ОСОБА_6 не перешкоджали відповідачці проживати у квартирі. Де зараз мешкає відповідачка, їй невідомо. Дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 інколи приходить до квартири, де мешкає її батько ОСОБА_6 . Позивачка після смерті чоловіка останні чотири роки не мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , у цій квартирі мешкає ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_11 в суді надала показання про те, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_4 , знайома з позивачкою, її сином ОСОБА_13 та його колишньою дружиною ОСОБА_14 . З 1998 року у квартирі АДРЕСА_3 мешкали ОСОБА_15 з чоловіком, їх син ОСОБА_6 із своєю дружиною ОСОБА_14 та дочкою ОСОБА_9 . ОСОБА_15 після смерті свого чоловіка у квартирі не мешкає. ОСОБА_7 також не мешкає у квартирі з 2012 року, бо вона розірвала шлюб з ОСОБА_13 та виїхала з квартири разом з дочкою ОСОБА_9 , але ОСОБА_9 приходить до квартири, відвідує батька. Позивачка та ОСОБА_6 не перешкоджали відповідачці проживати у спірній квартирі, вона добровільно пішла з квартири. Вона мешкає в орендованих квартирах, мабуть її дочка ОСОБА_4 знає, де мешкає мати. У квартирі останні п`ять років мешкає ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_12 .
Згідно акту про непроживання від 21 січня 2021 року (а.с. 16), що складений на підставі свідчень сусідів позивачки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , що мешкають у квартирах АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , та затверджений головою ОСББ «Олімп-Плюс» Зеріною О.А., відповідачка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована, але з 2012 року не мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_7 , яка є колишнім членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , не мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 з 2012 року, тобто більше одного року, і будь-які угоди між нею та власником квартири ОСОБА_1 не укладалися.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.».
Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд вважає, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі, істотно ущемляє права позивачки, як власника цього житлового приміщення, перешкоджає здійсненню її прав по користуванню та розпорядженню власністю, бо ОСОБА_1 вимушена сплачувати комунальні послуги, що нараховуються в тому числі на особу, яка не мешкає у житловому приміщенні та не користується цими послугами.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачка, як колишній член сім`ї власника квартири, яка не є власником житла, не проживаючи в квартирі без поважних причин понад один рік (з 2012 року), втратила право користування жилим приміщенням в належній позивачці квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом у квартирі по АДРЕСА_1 , є підставою для зняття її з реєстрації по цій квартирі.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
ВизнатиОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 908,00 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення складено 22 червня 2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.