Справа № 456/3498/20
Провадження № 2/456/81/2021
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

26 лютого 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Комунальне підприємство «Управляюча компанія №4» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки. В обґрунтування заяви покликається на те, що він є наймачем квартири у АДРЕСА_1 , яка належить Стрийській міській раді та закріплена за Міністерством Оборони України, відповідно на нього відкриті рахунки для оплати комунальних послуг. У даній квартирі зареєстровані він та його син ОСОБА_2 , 1995 року народження, проте останній тривалий час не проживає разом з ним. Позивач несе всі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, оплачує комунальні послуги та всі витрати по утриманню квартири. Відповідач не проживає у квартирі у АДРЕСА_1 з 2015 року, так як виїхав на заробітки за кордон. Відповідач не оплачує свою частку комунальних послуг та не бере участі у витратах по утриманню квартири. Оскільки відповідач зареєстрований у квартирі, позивач не може отримати передбачені законом державні соціальні пільги та допомогу, відповідно у нього з`являються борги по комунальних послугах, які він поступово оплачує. Відповідач фінансово не допомагає, тому позивач просив його приїхати та виписатись із квартири, проте той відмовився. У зв`язку з наведеним, позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача, таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України, позов підтримав та зазначив, що квартиру по АДРЕСА_1 , він отримав на роботі від підприємства «Укргазенергосервіс», так як перебував на черзі. В квартирі з 2010 року були зареєстровані: він позивач ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В 2018 році він розірвав шлюб з дружиною, яка самостійно знялась з реєстрації разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . До 2013 року він разом з дружиною проживали по АДРЕСА_2 , потім він сам почав жити по АДРЕСА_3 . Син ОСОБА_2 ніколи не проживав за адресою АДРЕСА_1 , а був лише зареєстрований за вищевказаною адресою. Син ОСОБА_6 7 років тому виїхав за кордон, наміру повертатися він не має. Так як він проживає один, не працює, має заборгованість за комунальні послуги, відповідно має намір оформити субсидію, тому звернувся до суду з даним позовом, оскільки реєстрація відповідача унеможливлює отримання від держави відповідних пільг.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи, за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 на 19.10.2020, 19.11.2020, 14.12.2020, 26.01.2021, однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно довідки Укрпошти повернулись на адресу суду 07.10.2020 «за закінченням терміну зберігання», 20.10.2020, 04.12.2020, 29.12.2020, 05.02.2021, оскільки «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач також повідомлявся про розгляд справи за адресою: АДРЕСА_4 , однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно довідки Укрпошти повернулись на адресу суду 29.10.2020, 03.12.2020, 06.02.2021, так як «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 19.11.2020, 14.12.2020, 26.01.2021,26.02.2021 на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач не заперечив.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Управляюча компанія №4» в судове засідання не з`явилась, однак 10.11.2020 на адресу суду директор Комунального підприємства «Управляюча компанія №4» Г. Садловська подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він є сусідом ОСОБА_1 , підтвердив той факт, що позивач проживає один приблизно 8 років, відповідача він ніколи за цією адресою не бачив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що він є сусідом ОСОБА_1 , підтвердив той факт, що позивач проживає один приблизно 7-8 років, відповідача ніколи за цією адресою не бачив.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до довідки КП «Управляюча компанія №4» №1533, ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить міськвиконкому та закріплена за Міністерством Оборони України. Особовий рахунок відкрито на гр. ОСОБА_1 . Будинок має всі вигоди. В квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 6/.

З копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 здійснює оплату комунальних послуг, а саме за газ, світло та послуги по утриманню будинків та прибудинкових територій /а.с.7-8/.

Згідно актів фактичного проживання від 28.01.2021 та 04.02.2021, складених КП «Управляюча компанія « № 4» в присутності сусідів: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , проведено обстеження житлово - побутових умов в АДРЕСА_1 . Обстеженням встановлено, що сім`я складається з двох осіб. Квартира комунальна, належить Стрийському міськвиконкому, закріплена за МО України. Наймачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно свідчень сусідів та виходом на місце проживання по АДРЕСА_1 , встановлено, що гр. ОСОБА_2 - не проживає за вищевказаною адресою.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За умови повернення відсутнього на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Також у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16 (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Такий же висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 279/4963/17 (провадження №61-4262св20) та постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 462/6202/17 (провадження №61-8308св20).

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить міськвиконкому та закріплена за Міністерством Оборони України. В квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 близько 5 років не проживає, його особистих речей там немає, даний факт підтвердили позивач, та свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , окрім цього наведене стверджується актами фактичного проживання від 28.01.2021 та 04.02.2021, складених КП «Управляюча компанія «№ 4».

У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач за адресою АДРЕСА_1 не проживає близько 5 років, а позивач змушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, враховуючи чинне законодавство, згідно якого при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, тобто даний строк сплив, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо визнання втратившими права на користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_5 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 03.03.2021 року