СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3959/21

пр. № 2/759/3626/21

23 червня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.,

за участю секретяря Кушнірчук А.Р.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Києво-Святошинського районного суду в Київській області, Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу з боку Києво-Святошинського районного суду в Київській області, суд -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Києво-Святошинського районного суду в Київській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просив стягнути на його користь з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн за два місяці, тобто час, який тривало порушення його прав.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.06.2017 року, 14.11.2017 року, 26.06.2017 року йому було оголошено про підозру за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 16.07.2018 року було застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці (не залишати місце проживання з 22 год до 06 год наступного дня. Ввважає, що вказані дії суду були незаконними та порушили його право на волю та завдало значних душевних та фізичних страждань, принизило честь, пережив сильний емоційний стрес, що призвело до погіршення сну. Крім того він не міг працювати та утримувати сім`ю, втратив постійне місце роботи, оскільки всі його думки були зайняті тим, як скасувати незаконний запобіжний захід.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (а.с. 23).

02.04.2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у загальному порядку з викликом сторін відмовлено (а.с.32).

12.04.2021 року через канцелярію суду від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, належним відповідачем у даній справі є Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства, є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету.

Відповідач зазначає, що Закон передбачає можливість відшкодування шкоди з Державного бюджету України, лише у випадках незаконного притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого/підозрюваного, а також у разі встановлення в обвинувальному вироку суду факту незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття та тримання під вартою. Позивач на даний час є підозрюваним у кримінальному провадженні №0003819, тобто на даний час позивач має статус обвинуваченого та триває розгляд кримінальної справи в суді, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є передчасним, оскільки факт незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою встановлюється в обвинувальному вироку суду, який на даний час не ухвалювався, тому просить відмовити у позові (а.с. 35-39).

02.06.2021 року від Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява, в якій проти задоволення позовних вимог заперечують, просять проводити розгляд справи на підставі наявних матеріалів судової справи (а.с. 42).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

26.06.2017 року, 14.11.2017 року, 26.06.2017 року ОСОБА_1 оголошено про підозру за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Судом встановлено, що 21.12.2017 року відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 18).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2018 року відносно підозрюваного ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (а.с.21).

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно зі частинами третьою, четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, на час розгляду справи ОСОБА_1 має статус обвинуваченого по кримінальному провадженню №0003819 від 25.06.2017 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Позивачем не надано доказів, що відносно нього ухвалено виправдувальний вирок, закрито кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 23, 1176 Цивільного кодексу України, положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, ч. 2 ст. 247, ст. 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Києво-Святошинського районного суду в Київській області, Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу з боку Києво-Святошинського районного суду в Київській області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. Запорізької області, громадянин України, адреса: АДРЕСА_1 , паспорт: НОМЕР_1 , видав 3232.

Відповідач: Держава України в особі Києво-Святошинського районного суду в Київській області, адреса: м. Київ, вул. Мельниченка, 1, .

Відповідач: Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, адреса: м. Київ, вул. Терещенківська, 11-а, .

Суддя Твердохліб Ю.О.