Справа № 357/8400/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 08.11.1975 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та 09.08.1977 року подружжя спільно придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 09.08.1977 року покупцем будинку зазначений ОСОБА_3 24.03.2004 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було розірвано, але позивач продовжувала проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю, вели спільне господарство в своєму домоволодінні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємців першої черги по закону у померлого немає. Спадкоємцями другої черги по закону є його рідний брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 , відповідачі по справі. Спадкоємцем по заповіту на земельну ділянку є ОСОБА_4 , третя особа по справі. В передбачений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 прийняли спадщину його брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 , звернулися до Узинської міської державної нотконтори із заявами про прийняття спадщини. Як спадкоємець по заповіту, прийняв спадщину і ОСОБА_4 . Позивач також прийняла спадщину, так як зареєстрована та проживала за однією адресою із спадкодавцем. Однак, оскільки із ОСОБА_5 , на час відкриття спадщини, шлюб було розірвано, то нотаріус відмовив включити позивача в коло спадкоємців та видати свідоцтво про право власності на 1 / 2 частину будинку, як об`єкта спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що 1/ 2 частина вказаного будинку належить їй, як частка у спільному майні подружжя, та незважаючи, що шлюб з ОСОБА_5 був розірваний, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, протягом тривалого часу позивач опікувалася ОСОБА_5 , який мав хронічну хворобу, а після його смерті, самостійно, власним коштом організувала поховання чоловіка. Позивач просить суд визнати за собою право власності на 1 / 2 частину будинку АДРЕСА_1 , як на об`єкт спільного майна подружжя; встановити факт її спільного проживання однією сім`єю, з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом із спадкоємцями другої черги - ОСОБА_5 та ОСОБА_2

25.09.2020 року судом відкрито провадження у даній справі, в загальному порядку.09.12.2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 та письмові пояснення третьої особи по справі.

13.01.2021 року було закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Закаблук Л.О., підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 не визнала позов, надала відзив по справі, в якому зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні норм ЦПК України відносно того, що заявниця проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, як чоловік та дружина, а долучені позивачем довідки Малоантонівського старостинського округу Узинської міської ради Білоцерківського району є неналежним та недопустимим доказом. Також, зазначила, що справа в частині встановлення факту, має розглядатися в порядку окремого провадження, вказала на процесуальні помилки суду при відкритті провадження у даній справі.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення по справі, в яких поклався на розсуд суду щодо вирішення спору.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи №70/2019, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 08.11.1975 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .(а.с.5).

Встановлено, що під час шлюбу, а саме 09.08.1977 року подружжя спільно придбали житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 09.08.1977 року власником будинку АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_5 . Право власності на домоволодіння належно зареєстровано (а.с.8,11).

Встановлено, що 24.03.2004 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був розірваний в відділі РАЦС Білоцерківського районного управління юстиції (а.с.5).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 . (а.с.6).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 3,1441 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва .

Згідно довідки, виданої Малоантонівським старостинським округом №4 Узинської міської ради Білоцерківського району, ОСОБА_1 проживала в будинку за адресою АДРЕСА_1 з 1977 року, згідно по господарської книги, і по даний час (а.с.12).

Згідно довідки, виданої Малоантонівським старостинським округом №4 Узинської міської ради Білоцерківського району, ОСОБА_1 проживала та доглядала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і поховала свого чоловіка ОСОБА_5 (а.с.10).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємців першої черги по закону у померлого немає. Спадкоємцями другої черги по закону є його рідний брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 , відповідачі по справі, які подали заяви нотаріусу та виявили бажання прийняти спадщину після смерті свого брата.

Як спадкоємець за заповітом, також, прийняв і оформив спадщину, у вигляді земельної ділянки, ОСОБА_4 . Наведене підтверджено матеріалами спадкової справи.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 , після розірвання їхнього шлюбу, продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство в будинку АДРЕСА_1 . Позивач та ОСОБА_5 були зареєстровані і проживали разом в одному будинку до дня смерті ОСОБА_5 . Наведене відповідачі в судовому засіданні не спростували.

Позивач суду пояснила, що спірний будинок був придбаний нею разом з ОСОБА_6 в шлюбі, спільними коштами, але в договорі власником був записаний її чоловік ОСОБА_5 , щоб почував себе господарем. В їх сім`ї були непорозуміння через подружню зраду, 20 років тому ОСОБА_5 деякий період мав стосунки з молодшою за нього на 20 років жінкою, в селі всі про це знали, а тому позивач в 2004 році наполягла на розірванні шлюбу. Непорозуміння в сім`ї були тимчасові, ОСОБА_5 повернувся до дружини, та проживали вони разом до кінця його днів, без реєстрації шлюбу. Оскільки на час відкриття спадщини позивач не перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 , то нотаріус відмовила видати їй свідоцтво про право на спадщину та видати свідоцтво про право власності на 1 / 2 частину спірного будинку, як об`єкта спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 , вели спільно господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, протягом тривалого часу позивач опікувалася чоловіком, який хворів, несла всі витрати в зв`язку з його похованням. Позивач зазначає, що за життя, ОСОБА_5 , порадився з нею, і оскільки власних дітей не мають, то вирішили земельну ділянку передати племіннику, сину відповідача ОСОБА_2 , про що ОСОБА_5 склав заповіт. Позивач після смерті чоловіка віддала заповіт племіннику, перебувала в дружніх відносинах з відповідачами. Відповідачі не допомагали і не мали жодного відношення до набуття майна позивачем і ОСОБА_6 , так само, не несли жодних витрат на лікування і поховання свого брата. ОСОБА_5 за життя мав хворобу нирок, часто й тривало лікувався і всі витрати й догляд здійснювала позивач.

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи позов, пояснила, що її мати теж допомагала в 1970-х роках сім`ї брата ОСОБА_6 . Відповідач провідувала в лікарні свого брата. Відповідач зазначила, що не має претензій до майна позивача, а, лише, хоче, щоб ОСОБА_1 склала заповіт на все майно і щоб після смерті позивача все перейшло дітям ОСОБА_2 . Відповідач не заперечила, що частка домогосподарства по АДРЕСА_1 належить позивачу, а також, не заперечила спадкувати майно свого брата разом з позивачем. Відповідач, фактично, визнала в судовому засіданні позовні вимоги, лише, висловлювала своє незадоволення діями позивача, яка організувала поховання ОСОБА_6 не в тому місці де слід було, не так передала його заповіт на ім`я ОСОБА_9 , не виконала прохання її покійного брата. Дані претензії відповідача не стосуються предмету спору, а вказують на проблему морального аспекту відносин сторін.

Відповідач ОСОБА_5 суду пояснив, що його брат ОСОБА_5 жив разом з ОСОБА_10 , вона була гарна дружина, добре доглядала свого чоловіка, який мав захворювання нирок. Відповідач зазначив, що нінащо не претендує, а подав нотаріусу заяву про спадкування після смерті брата, лише, щоб не пропала спадщина.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , суду показала, що з дитинства знайома з позивачем, добре знає її сім`ю. В 1975 році позивач вийшла заміж за ОСОБА_6 , проживали в старенькій хатинці, а потім за допомогою батьків позивача, придбали собі будинок по АДРЕСА_1 , де мешкали все життя разом. Позивач тяжко працювала, доглянула до смерті своїх батьків, двох сестер і також опікувалася своїм чоловіком, який хворів.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що в 1977 році позичала позивачу кошти на придбання будинку. На той час голова сільської ради давав пораду позивачу, щоб реєструвала придбаний будинок на себе, а не на чоловіка, так було б справедливо. Позивач наполягла, щоб будинок був зареєстрований за її чоловіком. ОСОБА_13 добре проживала з ОСОБА_6 , вони гарні господарі, трудящі. Близько двох років у позивача в сім`ї були непорозуміння, бо її чоловік мав відносини з іншою жінкою ОСОБА_14 , що і стало причиною розірвання шлюбу, а коли чоловік повернувся до позивача, то шлюб вже не реєстрували, жили разом. У позивача були добрі відносини з чоловіком, всі в селі знали, що в них гарна, дружня й привітна сім`я. ОСОБА_5 мав хворі нирки, всі витрати й догляд здійснювала позивач, яка постійно їздила з чоловіком по лікарнях, завжди була поряд чоловіка. Позивач належно доглянула свого хворого чоловіка та власними силами організувала його поховання.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що з 1963 року знайома з позивачем та її покійним чоловіком. В 1977 році позивач вийшла заміж, жили бідно, ледь назбирали грошей на придбання свого будинку. Свідок була присутня при купівлі будинку і чула пораду голови сільради, щоб позивач оформляла будинок на себе, але позивач вирішила оформити все на чоловіка. Сім`я ОСОБА_16 жили дружньо, обоє працьовиті. ОСОБА_5 по молодості трішки мав відносини з іншою жінкою, але повернувся до дружини, відновили відносини і проживали до березня 2020 року разом. Все село знає їх сім`ю, як дружню, щиру, працьовиту.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В даному випадку, встановленим є те, що спірний будинок, який є об`єктом спадкового майна, було придбано позивачем і ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, а отже, дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу в подальшому не змінює вид права власності на набуте майно.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

Таким чином, аналізуючи надані суду докази, суд прийшов до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на 1/ 2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя, оскільки даний будинок був придбаний подружжям ОСОБА_16 в зареєстрованому шлюбі, спільним коштом, для сім`ї.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Згідно п.ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 продовжували проживати однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, були зареєстровані і проживали в одному помешканні, були пов`язані спільним побутом, спільно утримували господарство, мали спільні права та обов`язки. Наведене підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 . Суд приймає до уваги покази свідків, оскільки вони не суперечать іншим доказам по справі та узгоджуються з позицією позивача.

Також, спільне проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю підтверджується довідками Малоантонівського старостинського округу №4 Узинської міської ради Білоцерківського району. Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 підтвердив, що його брат постійно до смерті проживав з ОСОБА_10 , додавши, що позивач була гарною дружиною, доглянула ОСОБА_6 .

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наданих в постанові від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.21 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_2 не надала жодного належного та допустимого доказу своїм запереченням на позов, не спростувала позиції позивача. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечила факту спільного проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, також, не заперечила факту догляду та піклування позивача життям і здоров`ям ОСОБА_5 , не заперечила факту організації поховання спадкодавця коштом і зусиллями позивача.

Справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Отже, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сім`єю, з березня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 з ОСОБА_6 .

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

А підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

В даному випадку, безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_5 зумовлений його тяжкою хронічною хворобою нирок, ОСОБА_5 потребував гемодіаліз, систематичне лікування, потребував сторонній догляд, допомоги та піклування. Захворювання ОСОБА_5 підтверджено наданими суду письмовими доказами, тобто відповідними записами в медичних документах (а.с.18,19,20,25).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, з 2004 року, ОСОБА_5 і ОСОБА_13 продовжували проживати однією сім`єю, в одному будинку. Відповідачі не спростували в належний спосіб і не заперечили того, що ОСОБА_5 постійно проживав в одному будинку з позивачем, мали спільний побут, вели спільно господарство, були сім`єю.

Отже, задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання за нею права на спадкування за законом після смерті спадкодавця разом зі спадкоємцями другої черги, суд дійшов висновку, що протягом тривалого часу позивач опікувалась спадкодавцем, який потребував сторонньої допомоги, та не міг повністю самостійно забезпечити свої потреби. Інших осіб, які були б зареєстровані чи проживали разом із спадкодавцем в одному помешканні на час відкриття спадщини, не має.

З огляду наведеного вище, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та згідно положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються з суми судового збору - 2522,40 грн. /по 1261,20 грн. з кожного/, що підтверджено відповідною квитанцією (а.с. 28).

Керуючись ст. ст. 3,60,70,74 СК України, ст.ст. 1216,1218, 1259, 1262,1264,1267 ЦК України, 12, 13, 81,137, 141, 258- 265, 315, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, з березня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 ) право на спадкування за законом із спадкоємцями другої черги - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 1957 року народження (ІПН НОМЕР_4 ) на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по справі в сумі 1261 грн. 20 коп. (тисяча двісті шістдесят одна гривня двадцять копійок).

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 1955 року народження (ІПН НОМЕР_5 ) на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по справі в сумі 1261 грн. 20 коп. (тисяча двісті шістдесят одна гривня двадцять копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.03.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола