Справа № 462/7424/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І. С.,

за участю секретаря судового засідання Бардійовської І. Р.,

справа № 462/7424/20,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач подав до суду позов, в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №48 від 21 березня 2020 року, та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що між позивачем та відповідачем відсутнє порозуміння та повага, немає довіри, втрачені будь-які зв`язки, спроби примирення є невдалими. Зазначає, що відповідач всіляко перешкоджає спілкуванню з друзями, знайомими, матір`ю, забороняє виходити з квартири без її відома.

Примирення не бажає, зазначає, що потерпає від психологічного насильства з боку дружини, тому призначення строку на примирення є недоцільним в даній ситуації, оскільки призведе лише до продовження психологічного насильства та тиску.

Від шлюбу з відповідачем дітей не мають.

Спорів з приводу поділу майна сторони не мають.

Просить позов задоволити, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено.

11 січня 2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) та призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач додав, що примирення між ними неможливе. Із відповідачем вони не проживають разом з листопада 2020 року. Спільного господарства вони не ведуть, не підтримують сімейних відносин. Він обмежив будь-яке спілкування з дружиною.

Представник позивача ОСОБА_3 додатково зазначила, що позивач намагався розірвати шлюб шляхом подання заяви за згодою сторін, однак відповідач відмовилася. А відтак, ним подано позов до суду.

Відповідач у судовому засіданні заперечила факти викладені у позовній заяві. Зауважила, що не чинила щодо відповідача жодного насильства, ні психологічного, ні економічного. У них склалися погані відносини з матір`ю відповідача, однак остання покинула квартиру, де сторони проживали ще до їхнього одруження.

Відповідач зазначила, що вимоги, які позивач пред`являв їй у шлюбі, зокрема щодо навчання, харчування, готування, розпорядку дня та інші, були неприйнятними для неї. Після побутових конфліктів вона почала хворіти, також зверталася в травмпункт. Доказів цих обставин не надала.

Відповідач підтвердила, що не проживає з позивачем з листопада 2020 року, знялася з реєстрації у квартирі, де проживала з позивачем. Додала, що у квартирі залишилися її речі та позивач не віддає їх. До правоохоронних органів з цього приводу не зверталася.

Вважає, що у них з чоловіком є можливість для примирення шляхом відвідин психолога. Клопотань про надання строку для примирення не подавала.

Заслухавши сторін у справі, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 березня 2020 року сторони зареєстрували шлюб у приміщенні Залізничного районного у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що зроблено відповідний актовий запис за №48. Дана обставина підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.19).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підставний, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі при обставинах, зазначених позивачем у позові, та збереження такого шлюбу суперечить його інтересам.

Від шлюбу з відповідачем у позивача дітей немає. Спорів з приводу поділу майна сторони також не мають.

Щодо речей, які залишились у квартирі, де сторони проживали разом, відповідач до правоохоронних органів не зверталася, позовів до суду не подавала. Позивач у судовому засіданні не заперечив щодо того, що відповідач може забрати свої речі.

Квартира, у якій проживали сторони у шлюбі, належить матері позивача.

Суд не бере до уваги доводи позивача про вчинення відповідачем щодо нього психологічного та економічного насильства, оскільки такі не підтверджені належними доказами.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що дружина перешкоджала його спілкуванню з друзями, родичами, матір`ю та переконала його виселити останню із квартири. Ці факти нічим не підтверджені, а відповідач заперечила їх у судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сім`я фактично не існує, подальше спільне проживання та примирення між сторонами неможливе. А відтак, позов слід задовольнити та розірвати шлюб.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З матеріалів справи убачається, що між адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» та позивачем ОСОБА_1 13 листопада 2020 року укладено договір про надання правової допомоги №689 (а.с.20).

Із матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві просить здійснити розподіл судових витрат та надає розрахунок витрат, в тому числі, на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (а.с.31) Згідно з Акту виконаних робіт від 13 листопада 2020 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, підтверджено виконання робіт у розмірі 5000,00 грн. (а.с.9) та відповідні витрати підтверджено копією квитанції № 0.0..1 від 13.11.2020 р. (а.с.10).

У судовому засіданні відповідач зазначила, що витрати на правову допомогу вважає необгрунтованими та завищеними. Просить зменшити їх розмір. Наголосила, що стягнення з неї витрат на правову допомогу у сумі 5000 гривень становитиме для неї надмірний тягар. Додала довідку про свої доходи.

Так, відповідно до довідки про доходи, виданої Львівським національним університетом ім. Ів.Франка, ОСОБА_2 , яка займає посаду доцента, за три місяці з вересня по листопад 2020 року отримала 25840, 80 грн. без урахування сплати обов`язкових податків та зборів.

За наведених обставин, беручи до уваги принципи розумності та пропорційності, суд вважає, що витрати у сумі 2500,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, розміром задоволених позовних вимог, наданим обсягом послуг адвокатом, затраченим ним часом на дання таких послуг, відповідають реальності таких витрат.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи (а.с.11), а також 2500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 110 Сімейного кодексу України , суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 березня 2020 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що зроблено відповідний актовий запис за № 48.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

В решті вимог відмовити.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць