ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1738/21 Справа № 209/2742/19 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу

за апеляційною скаргою Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2019 року, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 4018,41 грн. шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що у період з 19 січня 2012 року по 16 вересня 2013 року на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, зокрема у державного виконавця Волох Оксани Володимирівни, перебувало виконавче провадження № 31253776 з виконання виконавчого листа № 2-178 виданого 13 жовтня 2011 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у особі філії в м. Кривий Ріг 395584,97 грн. заборгованості за кредитним договором, 1700 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року по справі № 209/3207/13-ц зазначено, що 25 лютого 2013 року між Відділом та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» було укладено договір № 08/119/13/А-09н про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (квартири), яка належала ОСОБА_2 03 червня 2013 року Дніпропетровською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» були проведені прилюдні торги. Результат прилюдних торгів, переможцем яких став ОСОБА_4 , який запропонував ціну за виставлене нерухоме майно 40000 грн., оформлений протоколом № 08/119/13/А-09н-2 проведення прилюдних торгів від 03 червня 2013 року. На підставі протоколу, державним виконавцем 05 червня 2013 року було складено акт про надання послуг по реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів.

03 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В. ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер 1225, а також зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на придбану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись з проведенням прилюдних торгів, у липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до Відділу, ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція», ОСОБА_4 , треті особи: Публічне Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі керуючого філією акціонерного товариства «Укрексімбанк» в м. Кривий Ріг, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В., Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної ради, ОСОБА_5 , про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування акту про проведені прилюдні торги та свідоцтва про право власності.

У свою чергу, ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 28 травня 2014 року по справі № 209/3207/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено, зустрічна позовна заява ОСОБА_4 була задоволена в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року по справі № 209/3207/13-ц, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 28 травня 2014 року було скасоване та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсними прилюдні торги, проведені 03 червня 2013 року по реалізації нерухомого майна, а саме квартири; визнаний недійсним акт проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме квартири; визнано недійсним свідоцтво, видане 03 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В., зареєстроване в реєстрі №1225, яким посвідчено право власності ОСОБА_4 на квартиру. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 було відновлено.

У свою чергу, за таких умов, ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Дніпровського відділу Державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк», про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року по справі № 209/4394/15-ц було задоволено частково позов ОСОБА_4 та стягнуто з Дніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 34040 грн., 340,40 грн. сплаченого судового збору та 3678,01 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом, а всього 38058,41 грн.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року по справі № 209/4394/15-ц апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області було залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2017 року було залишено без змін.

03 серпня 2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з рахунку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було здійснено безспірне списання коштів на виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 по справі № 209/4394/15-ц на суму 38058,41 грн., з яких 34040 грн. на користь ОСОБА_4 , 340,40 грн. судовий збір та 3678,01 грн. витрати за надання правової допомоги ОСОБА_4 адвокатом, доказом чого є виписка по рахунках 03-08-2018, лист Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області від 06.08.2018 № 07-08/597-7453. ОСОБА_1 є такою, що звільнена з посади державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції за угодою сторін наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 серпня 2015 року № 2568-к.

На адресу ОСОБА_1 листом від 22 квітня 2019 № 10-64/1161 було направлено пропозицію про відшкодування шкоди, що була завдана Головному територіальному управлінню юстиції у Дніпропетровській області в сумі 4018,41 грн. (340,40 грн. судовий збір та 3678,01 грн. витрати за надання правової допомоги ОСОБА_4 адвокатом) (а.с.2-9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено (а.с.211-213).

Не погодившись із рішенням суду, Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції, звернулося до суду з апеляційною скаргою, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.216-225).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_4 до Дніпровського відділу Державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Головне Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк», про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, відшкодування матеріальних та моральних збитків був задоволений частково та стягнуто з Дніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на його користь грошові кошти в сумі 34040 грн., 340,40 грн. сплаченого судового збору та 3678,01 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом, а всього 38058,41 грн. (а.с. 23-30).

На виконання рішення суду 06 серпня 2018 року ОСОБА_4 Державна казначейська служба України перерахувала 38058,41 грн.

Листом від 22 лютого 2019 року за № 10-64/1161 позивач направив на адресу відповідача пропозицію про відшкодування шкоди у добровільному порядку у розмірі 4018,41 грн. (а.с. 33-35).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у завданні шкоди та відсутності правових підстав її відшкодовувати.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Частиною ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.

Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у звязку з чим і виникло нове повязане саме з регресною вимогою.

Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Тобто у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.

Частинами 2, 3 ст. 80 Закону України «Про державну службу», держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: державного службовця, який заподіяв шкоду; посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Глава IX Кодексу законів про працю України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Підпунктом 2 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 9, 10 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

Абазами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена.

Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадових, службових осіб державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оскільки позивачем висновки службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях органів державної влади не надано, суд обґрунтовано вважав, що таке є підставою для відмови у позові.

Аргументи апеляційної скарги про помилковість такого висновку суду ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону, оскільки положення про необхідність проведення службового розслідування є імперативними.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: