Справа № 944/5507/19 Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/811/1063/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення поданого ним позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна, а також про визнання недійсними правочинів, пов`язаних із предметом спору.

Накладено до вирішення спору по суті арешт на житловий будинок загальною площею 133,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58); земельну ділянку площею 0,064 га, кадастровий номер :04:000:0989, цільове призначення для індивідуального садівництва, за адресою Львівська область, Яворівський район Домажирська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58); земельну ділянку площею 0,044 га, кадастровий номер :04:000:0988, цільове призначення для індивідуального садівництва, за адресою Львівська область, Яворівський район, Домажирська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58); садовий будинок, загальною площею 92,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 24551576) та земельну ділянку на якій знаходиться вказаний будинок з кадастровим номером :04:000:0524 площею 0,0420 га розташовану на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області (за межами населеного пункту) (а.с. 41-45).

Згадану ухвалу оскаржили відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апелянти просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на її незаконність та порушення норм процесуального права.

Вважають, що позивачем не було подано до суду належних та допустимих доказів того, що апелянти мають намір відчужити майно, яке є предметом спору між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_1 , а також предметом правочинів, які оспорюються позивачем (а.с. 50-52, 55-58).

Апелянти, будучи належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи, в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 (доньки апелянта ОСОБА_2 ) на підтримання доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність забезпечення заявленого позову позивач обґрунтовує тим, що даний позов ним було подано до суду 31.10.2019 року і коли цей позов вже був в провадженні суду 31.03.2020 року відповідачка ОСОБА_1 продала спірний будинок в СГТ «Лісок» та дві земельні ділянки відповідачці ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, погодившись з доводами позивача, якими обгрунтовано заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачкоюОСОБА_1 є судовий спір про встановлення факту спільного проживання та поділ спільно нажитого майна (а.с. 11-16), вже в ході судового розгляду якого згадана відповідачка продала іншій відповідачці,ОСОБА_3 , об`єкти нерухомості, які є предметом даного судового спору.

Апелянтами вищенаведених обставин та доказів не спростовано.

Враховуючи предмет спору, очевидним є те, що можливе продовження вчинення таких дій може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а відтак доводи апеляційних скарг стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим та утруднить виконання можливого судового рішення, до уваги прийматися не можуть.

В той же час, заходи забезпечення позову, застосовані судом, не перешкоджають експлуатації спірних об`єктів нерухомості апелянтами, як власниками цих об`єктів нерухомості: доводів про такі перешкоди апеляційні скарги не містять.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів доводи позивача щодо необхідності вжиття по справі відповідних заходів забезпечення позову визнає обгрунтованими, а заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, - співмірними позовним вимогам.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційні скарги на неї, доводи яких висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 червня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.