Дата документу 23.06.2021 Справа № 330/484/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/484/21 Головуючий у 1 інстанції Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/807/2066/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом заступника керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державної архітектурно-будівельної інспекції України, про визнання недійсними договорів, скасування реєстрації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, повернення земельної ділянки, знесення об`єкта,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року заступник керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державної архітектурно-будівельної інспекції України, про визнання недійсними договорів, скасування реєстрації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, повернення земельної ділянки, знесення об`єкта.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що невжиття заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволенні позовних вимог позивача, чим фактично буде невільована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року вжито заходи забезпечення позову.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0638 площею 0,1690 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заборонено державному реєстратору, іншим уповноваженим законом особам вчиняти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0638 площею 0,1690 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо забудова земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0638 площею 0,1690 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розташування на ній тимчасових споруд.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 203, а саме: будівлю КПП «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заборонено державному реєстратору, іншим уповноваженим законом особам вчиняти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: будівлю КПП «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зміни фізичних розмірів або конфігурації будівлі КПП «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна будівлю (складу), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203 та належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заборонено державному реєстратору, іншим уповноваженим законом особам вчиняти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна будівлі (складу), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зміни фізичних розмірів або конфігурації будівлі (складу), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати, та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачами наявний спір щодо спірної земельної ділянки, існує реальна загроза щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами вбачається спір щодо спірних об`єктів, існує реальна загроза щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі їх відчуження, предметом позову є об`єкти нерухомості, щодо яких заявлено вимогу про накладення арешту та з приводу яких в позові ставиться питання щодо їх знесення.

Задовольняючи заяву в частині заборони будівництва, заборони оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості, заборони розміщення тимчасових споруд та інших об`єктів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на належній відповідачам земельній ділянці на момент звернення до суду із позовом вже розміщено спірні об`єкти нерухомості.

Таким чином, необхідність вжиття заходів до забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, з врахуванням предмета спору, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, яка зумовлена обґрунтованим припущенням, з врахуванням предмета спору, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

При цьому слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, який не позбавлений права клопотати про скасування заходів забезпечення позову повністю або частково у разі, якщо перестануть існувати підстави для його застосування.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор пред`являючи позов, не вмотивував чому ним не було залучено інших державних органів, зокрема Державну екологічну інспекцію України, яка є державним органом виконавчої влади у галузі охорони земель, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 № З/рп-99 визначено, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

З приводу доводів щодо необхідності залучення у якості позивача Державної екологічної інспекції України колегія суддів зазначає, що в силу приписів ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № Я75, до повноважень Держекоінспекції належать здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у частині; додержання органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами вимог законодавства України про охорону земель; консервації деградованих і малопродуктивних земель; збереження водно-болотних угідь, тощо (п. «а» ст. 7 Закону).

Таким чином, органи Державної екологічної інспекції України не наділені повноваженнями щодо перевірки законності рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями у межах прибережних захисних смуг моря, оскільки їх функції обмежені виключно контролем за встановленням таких смуг моря, оскільки їх функції обмежені виключно контролем за встановленням таких смуг та їх використанням. Відповідно і повноваження на звернення до суду з такими позовами державна екологічна інспекція не має.

Держекоінспекція України наділена повноваженнями виключно щодо перевірок додержання вимог законодавства про охорону земель.

Держекоінспекція може бути позивачем у суді лише у справах, які стосуються питань здійснення повноважень цього органу.

Таким чином, у даному випадку Держекоінспекція не може бути органом, уповноваженим на виконання функцій держави.

Звертаючись з даним позовом прокурором з`ясовано, що рішення Кирилівської селищної ради про продаж земельної ділянки, прийнято з порушенням вимог Земельного та Водного кодексів України.

Тобто, порушення, допущені органом місцевого самоврядування, мали місце саме під час розпорядження земельною ділянкою, а тому повноваження щодо проведення перевірок з цих питань віднесені до компетенції органів Держгеокадастру.

Разом з цим, у вказаного контролюючого органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з даним позовом, тому він у розумінні ч. 5 ст. 56 ЦПК України не може набути статусу позивача у даних відносинах.

Верховний суд, розглядаючи справу № 917/1461/17 за позовом заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави до Решетилівської райдержадміністрації, ТОВ «Хлібороб» про визнання недійним договору оренди землі, у постанові від 05.07.2018 конкретизував, що органи Держгеокадастру набувають статусу позивача за позовами прокурора лише у разі, якщо такі позови стосуються захисту саме земель державної власності, щодо яких ці органи реалізують повноваження власника.

Оскільки звернення до суду з цим позовом спрямоване на захист земель комунальної власності як власності територіальної громади та Українського народу в цілому, у Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області як у органу контролю, відсутні повноваження щодо звернення до суду з цим позовом, тому прокурор пред`явив його самостійно в інтересах держави як позивач.

Доводи, що прокурором порушено правила предметної підсудності при подачі позовної заяви, зокрема, позовні вимоги про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства, спростовуються тим, що до компетенції адміністративних належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З матеріалів справи вбачається, що виник спір про право власності, набуте ОСОБА_4 на нерухоме майно, на підставі оскаржених декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: будівлю КПП та будівлю складу.

Таким чином, виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання реєстрації Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 14 від 29.08.2017 на будівлю КПП та декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 71 від 03.05.2018 на будівлю складу не могло здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, позовні вимоги про скасування реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно є похідними від вимог у приватно - правовому спорі, стосуються виникнення та припинення цивільних прав, у зв`язку з чим має місце спір про право цивільне, та такий спір повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 816/421/17 також дійшла висновків щодо підсудності справ про скасування реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації судам цивільної/господарської юрисдикції.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що на цей час ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є власниками спірної земельної ділянки та самочинно збудованих об`єктів - будівлі КПП та будівлі складу, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, під час розгляду справи в суді вони можуть здійснити відчуження на користь інших осіб спірних об`єктів (як земельної ділянки так і будівель), право власності на які отримано незаконно, що унеможливить ефективне поновлення порушених інтересів держави та прав об`єднаної Кирилівської територіальної громади саме обраним прокурором способом захисту. Це призведе до того, що з метою остаточного поновлення прав необхідно буде вживати інші дії, обсяг яких спрогнозувати на цій стадії неможливо.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з заявленими позовними вимогами, які підлягають доведенню під час судового розгляду і наразі не впливають на правильність рішення суду під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: