Справа № 459/363/21 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/1145/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2021 року у справі за поданням державного виконавця Червоноградського міського ВДВС західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дегтярьової Р.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року державний виконавець Червоноградського міського ВДВС західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) звернулася до суду з поданням, у якому просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього постановою №308/2281/20 від 08 квітня 2020 року про стягнення штрафу у розмірі 88761, 37 грн.

На обґрунтування подання посилалася на те, що на виконанні у Червоноградському міського ВДВС західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №62508310 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

08 липня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку боржник отримав 21 липня 2020 року.

24 липня 2020 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника.

Згідно відповідей реєструючих органів, боржник зареєстрований за адресою зазначеною у виконавчому документі, відсутня інформація про відкриті банківські рахунки, отримання ним пенсії, соціальних виплат, місця роботи та отримання доходів.

Окрім цього за боржником земельних ділянок не зареєстровано.

За боржником зареєстровано нерухоме майно, на яке накладено арешт, та транспортний засіб, який оголошено у розшук.

14 жовтня 2020 року державний виконавець здійснила вихід за адресою проживання боржника, однак дверей квартири ніхто не відчинив, залишено виклик державного виконавця.

На виклики державного виконавця боржник не з`являється.

Зазначає, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, систематично перетинає державний кордон.

Вважає, що державним виконавцем вжито усіх заходів щодо виконання виконавчого документа.

Рішення суду на даний час не виконано, боржник ухиляється від його виконання.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2021 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони йому перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/2281/20 від 08.04.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 88761, 37 грн.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, може бути застосоване судом за ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, а не за наявність такої заборгованості.

Звертає увагу на те, що за своїм змістом ухилення від виконання зобов`язань означає з об`єктивної сторони такі дії особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків.

Стверджує, що суд першої інстанції не досліджував матеріали виконавчого провадження, не з`ясував чи отримував він копії документів та чи мав він можливість з урахуванням часу отримання таких постанов виконати в добровільному порядку рішення суду та чи він ухилявся від вчинення виконавчих дій.

Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2021 року скасуванню на підставі пп. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду, а вжиті державним виконавцем заходи, спрямовані на виконання рішення суду, виявилися безрезультатними.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 88761, 37 грн. з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил.(арк. спр. 19)

08 липня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого документу, яку боржник отримав 21 липня 2020 року. (арк. спр. 18, 17)

24 липня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. (арк. спр. 14)

02 лютого 2021 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. (арк. спр. 13)

Згідно наданих відповідей державних та інших органів, боржник зареєстрований за адресою зазначеною у виконавчому документі, відсутня інформація отримання ним пенсії, місця роботи та отримання доходів, за боржником земельних ділянок не зареєстровано, зареєстровано транспортний засіб, боржник систематично перетинає державний кордон.

14 жовтня 2020 року державний виконавець здійснила вихід за адресою проживання боржника, однак дверей квартири ніхто не відчинив, залишено виклик державного виконавця, що підтверджується актом державного виконавця. (арк. спр. 12)

12 січня 2021 року боржнику було скеровано виклик державного виконавця. (арк. спр. 11)

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами 2, 3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто, лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, може бути застосоване судом за ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, а не за наявність такої заборгованості.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, суд першої інстанції не досліджував матеріали виконавчого провадження, не з`ясував, чи ухилявся боржник від вчинення виконавчих дій, і в залежності від встановленого не прийняв законне і обґрунтоване рішення, здійснивши передчасний висновок про наявність підстав для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Крім цього, ОСОБА_1 на спростування факту ухилення подав до Львівського апеляційного суду квитанції про добровільну сплату коштів на виконання зобов`язань, покладених на нього постановою суду про стягнення штрафу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного постоановою суду, тому відсутні підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, ухвала Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2021 року скасуванню на підставі пп. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні подання державного виконавця Червоноградського міського ВДВС західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дегтярьової Р.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.