Справа № 466/3645/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист трудових прав, -

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт його трудових відносин як найманого працівника в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року у ФОП ОСОБА_5 на посаді водія; стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь відщкодування для відновлення трудового стажу за період його роботи без укладення трудового договору в розмірі 52800 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він працював водієм як найманий працівник у ФОП ОСОБА_5 з 25.08.2009 року по 10.04.2017 року. Звільнився за власним бажанням 10.04.2017 року. Після звільнення йому стало відомо, що офіційно на роботу на посаду водія його було прийнято лише 27.04.2011 року. Тобто він втратив два роки трудового стажу.

Позивач стверджує, що він був впевнений, що офіційно оформлений на роботу з моменту фактичного приступлення до обов`язків, тобто з 25.08.2009 року, оскільки надав ФОП ОСОБА_5 всі необхідні документи та трудову книжку. З 25.08.2009 року офіційно перетинав кордон на вантажних автомобілях, які використовував ФОП ОСОБА_5 у своїй господарській діяльності, отримував заробітну плату згідно з відомостей зарплати.

З метою відновлення втраченого трудового стажу для призначення пенсії за віком йому необхідно сплатити пенсійний страховий внесок в сумі 52800 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями за законом до майна померлого є його дружина ОСОБА_3 та сини ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (неповнолітній).

У зв`язку із чим просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 52800 грн у відшкодування для відновлення трудового стажу, а також встановити факт його роботи як найманого працівника.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 допитаний в якості свідка повідомив, що він з 2009 року по 2017 рік працював водієм у ФОП ОСОБА_5 . Після звільнення з роботи зрозумів, що йому не враховано 2 роки трудового стажу. Стверджує, що при прийнятті на роботу він та ОСОБА_5 домовилися про те, що ОСОБА_1 працюватиме за договором із внесенням запису у трудову книжку. Надав роботодавцю трудову книжку та підписав договір. Його робота полягала у виїзді за кордон водієм автомобіля, возив товар у Польщу та Чехію.

Перетинаючи державний кордон мав всі необхідні документи, тому був впевнений, що оформлений офіційно. Крім того, заробітну плату він отримував офіційно, щоразу розписувався про її утримання.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що ОСОБА_1 працював у ФОП ОСОБА_5 як найманий працівник. Лише після звільнення, ОСОБА_1 стало відомо, що його офіційно оформлено на роботу у 2011 році. А тому він не може оформити пенсію за віком, бо не хватає 2 років трудового стажу. Просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подали.

Заслухавши думку учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку із наступним.

27.04.2011 року між приватним підприємцем ОСОБА_5 та фізичною особою ОСОБА_1 укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 був прийнятий ФОП ОСОБА_5 на роботу на посаду водія як найманий працівник. Вказаний трудовий договір зареєстрований за №0 Львівським міським центром зайнятості.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу за трудовим договором №0 від 27.04.2011 року до ФОП ОСОБА_5 .

10.04.2017 року ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням.

Положення про трудовий договір містяться у Главі ІІІ КЗпП України. Так, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст.26 КЗпП при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із позовною заявою стверджує, що він працював як найманий працівник у ФОП ОСОБА_5 ще з 25.08.2009 року. В обґрунтування підписання трудового договору лише 27.04.2011 року покликається на те, що вважав, що це було лише переукладанням договору, оскільки трудову книжку та всі необхідні документи для оформлення на роботу надав роботодавцю ще у 2009 році.

Вказаний факт підтвердив сам ОСОБА_1 допитаний в якості свідка, а також свідок ОСОБА_7 .

Так, допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , пояснив, що він працював водієм у ФОП ОСОБА_5 з 2006 року по 2021 рік. На підтвердження своїх слів надав в розпорядження суду копію своєї трудової книжки НОМЕР_2 , з якої вбачається, що 01.02.2006 року ОСОБА_7 був прийнятий на роботу на підставі трудового договору від 01.02.2006 року №164 ПП ОСОБА_5 . По даній справі пояснив, що ОСОБА_1 працював водієм у ФОП ОСОБА_5 з 2009 року. Перевозив вантаж через державний кордон. Всі автомобілі, на яких працювали були оформлені на ОСОБА_5 . При перетині кордону водії повинні були мати при собі трудовий договір, оскільки це контролювали служба ДАІ, митна служба, а також перевіряли за кордоном України. Зарплату і він і ОСОБА_1 отримували згідно з відомостей, всі податки сплачувала фірма.

Факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносина із ФОП ОСОБА_5 також стверджується наступним.

Відповідно до повідомлення з Галицької митниці Державної митної служби України від 06.11.2020 року №7.4-1-23/8/28454 ОСОБА_1 був зазначений водієм транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_3 при перетині митного кордону за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року у пунктах пропуску «Рава-Руська-Хребенне», «Краковець-Корчова» та «Шегині-Медика» 41 раз (16 раз на в`їзд в Україну та 25 раз на виїзд з України).

Разом з тим, з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 01.02.2021 року №31/13-Г-15/Аз вбачається, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року автомобіль DAF95XF, номерний знак НОМЕР_3 був зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 .

З вищевикладеної інформації вбачається, що ОСОБА_1 за період часу з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року неодноразово здійснював перетин державного кордону у трьох пунктах пропуску на автомобілі, який належав на праві власності ОСОБА_5 .

Право на працю визначене статтею 43 Конституції України і захищається не тільки при реалізації цього права, але і тоді, коли виконання трудової функції фактично закінчено. Факт трудових відносин важливий не тільки для відновлення порушеного права (виплата заробітної плати), але і як видно із вище наведеної практики Касаційного цивільного суду для реалізації іншого права конституційного права, а саме права на соціальний захист (набуття страхового стажу, що дає можливість у подальшому отримувати соціальні виплати), що визначений статтею 46 Конституції України.

У постанові від 08.10.2018 р. по справі № 553/954/17, Верховний Суд зробив висновок, що допит свідків (дитини позивача і працівників магазину) показують, що позивач виконувала обов`язки продавця, прибирала в магазині, збирала інкасаторську сумку, зачиняла магазин. Вказане свідчить про існування між сторонами трудових правовідносин. В іншій справі № 350/403/16-ц доказом існування трудових відносин став той факт, що позивач на власному автомобілі неодноразово привозив працівників до місця проведення ремонтних робіт, забезпечував їх будівельними матеріалами та обладнанням для робіт (дошками для влаштування настилів та поручнів, металевим риштуванням.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, а також покази свідків, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 за період часу з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року працював водієм у ФОП ОСОБА_5 , виконував свої обов`язки без укладання трудового договору, а відтак, слід встановити факт трудових відносин між ОСОБА_1 як найманого працівника та ФОП ОСОБА_5 в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року у на посаді водія.

Частиною 6 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

З урахуванням того, що судом визнано обґрунтованими і такими, що піддягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 на посаді водія за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року, а також того, що в розпорядження суду не надано жодних відомостей про розмір нарахування та отримання ОСОБА_1 заробітної плати за вказаний період, те, що позивач в судовому засіданні зазначав, що розмір заробітної плати не був чітко визначеним та щоразу змінювався, суд при вирішенні позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати вважає за доцільне виходити з розміру середньомісячної заробітної плати по Львівській області, яка згідно з даними Міністерства статистики становила: у серпні 2009 року 1688 грн, вересні 2009 року 1741 грн, жовтні 2009 року 1719 грн, листопаді 2009 року 1687 грн, у грудні 2009 року 1944 грн, у січні 2010 року 1632 грн, у лютому 2010 року 1740 грн, у березні 2010 року 1838 грн, у квітні 2010 року 1805 грн, у травні 2010 року 1883 грн, у червні 2010 року 2077 грн, у липні 2010 року 2073 грн, у серпні 2010 року 2016 грн, у вересня 2010 року 2084 грн, у жовтні 2010 року 1990 грн, у листопаді 2010 року 2018 грн, у грудні 2010 року 2252 грн, у січні 2011 року 1953 грн, у лютому 2011 року 2001 грн, у березні 2011 року 2158 грн, у квітні 2011 року 2170 грн. Враховуючи те, що у серпні 2009 року ОСОБА_1 попрацював 5 робочих днів, суд бере до уваги середньоденну заробітну плату, яка становить 401,90 грн, та, відповідно, за квітень 2011 року пропрацював 18 робочих днів, середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 1859,94 грн.

Разом з тим, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Після смерті фізичної особи-підмприємця припиняються права, пов`язані з його правом здійснювати підприємницьку діяльність, утім залишається майно, яке підлягає спадкуванню, матеріально-правові вимоги до його боржників, які можуть бути реалізовані спадкоємцями , борги, які можуть бути пред`явлені до спадкоємців. Фізична особа-підприємець не є юридичною особою, хоч і користується частиною прав, притаманних юридичній особі, відтак смерть фізичної особи-підприємця не рівноцінна з ліквідацією юридичної особи (п.7 ст.255 ЦПК України).

Згідно з Довідки щодо надання відомостей стосовно спадкоємців у спадковій справі від 06.07.2020 року №58/01-16, виданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д. спадкоємцями за законом до майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружина померлого ОСОБА_3 та сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (неповнолітній).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року включно без урахування податків та зборів в розмірі 38872,84 грн.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь відшкодування для відновлення трудового стажу за період його роботи без укладення трудового договору в розмірі 52800 грн, суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено факт трудових відносин ОСОБА_1 із ФОП ОСОБА_8 за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року, а відтак, за вказаний період часу позивачу не потрібно оплачувати Пенсійному Фонду України за відсутній трудовий стаж.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 80,81, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити факт трудових відносин ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_5 як найманого працівника на посаді водія в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року включно.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року включно без урахування податків та зборів в розмірі 38872,84 грн (тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні вісімдесят чотири копійки)

В решті вимог відмовити.

Стягнути рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в доход держави судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з моменту складання повного тексту рішення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 15.07.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О. І. Баєва