провадження № 22-з/824/506/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
24 червня 2021 року м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником Шпортилом Ярославом Івановичем , про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, про визнання договору недійсним, -
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_7 ,залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року залишено без змін.

30 квітня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником Шпортилом Я.І. , в якій позивач просить стягнути на свою користь витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 20 000 грн. в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Тобто, у своїй заяві ОСОБА_1 фактично просить ухвалити додаткове судове рішення.

12 травня 2021 року учасникам справи було направлено копію заяви про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу з доданими до неї матеріалами та надано можливість надати свої доводи, міркування чи заперечення щодо поданої заяви.

28 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 , у яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу. У своїх запереченнях представник відповідача ОСОБА_7 зазначає, що позивачем не надано суду детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Представник відповідача посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанову Верховного Суду від 23 листопада 2013 року у справі № 638/7748/18. ОСОБА_4 жодним чином не порушував права позивача, навіть не взаємодіяв з ним. Більше того, ОСОБА_4 не міг уникнути судового розгляду і відповідно витрат на нього, адже він не міг і не може впливати на відновлення прав чи інтересів позивача у позасудовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з урахуванням висновків, які містяться у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України додаткове рішення, у разі якщо судом не вирішено питання про судові витрати, ухвалюється судом, що ухвалив рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Норми вказаної статті не встановлюють для суду обов`язку викликати учасників справи у судове засідання, а такі виклики суд здійснює у разі необхідності. Апеляційний суд не вбачає підстав для виклику учасників справи для розгляду заяви.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 в апеляційному суді представляв адвокат Шпортило Я.І., який діяв на підставі довіреності від 10 квітня 2019 року та договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги від 01 квітня 2019 року (а.с.189-192, Т.3). У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив здійснити розподіл судових витрат та додав до відзиву попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 20 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат Шпортило Я.І. подав до апеляційного суду опис послуг, що надаються ОСОБА_1 , попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, протокол узгодження договірної ціни, акт приймання-передачі послуг № 17 від 28 квітня 2021 року, рахунок-фактуру від 28 квітня 2021 року та дублікат квитанції від 28 квітня 2021 року на суму 20 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач ОСОБА_4 має заперечення.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У заяві про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу від 28 квітня 2021 року представник позивача Шпортило Я.І. зазначив, що ним було надано позивачу наступні послуги: проведено аналіз наданих позивачем документів та матеріалів, що стосуються апеляційної скарги; підготовка відзиву на апеляційну скаргу; ксерокопіювання пакету документів, що включає відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , заперечення на клопотання про виклик та допит свідків в необхідній кількості копій для всіх учасників справи, їх відправка сторонам справи поштовою кореспонденцією. Подання даних документів до суду; підготовлено заяву щодо суми витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню, що включає, в тому числі опис послуг, підготовлено заперечення на клопотання ОСОБА_4 про допит та виклик свідків від 27 квітня 2021 року; ксерокопіювання заяви щодо стягнення витрат на правову допомогу разом з додатками, направлення її учасникам справи та подання суду; участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року та 28 квітня 2021 року; надано усні пояснення, доводи та заперечення по суті справи у судових засіданнях; підготовлено та направлено клопотання про видачу постанови Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року. Вартість таких послуг становить 20 000 грн.

Посилання ОСОБА_4 у запереченнях на ненадання суду детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомогине є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу з наступних підстав.

У постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд зробив висновок про те, що у разі узгодження сторонами договору розміру гонорару за надання правничої допомоги детальний опис робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України не потрібен.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано дублікат квитанції від 28 квітня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 сплатив 20 000 грн. за послуги з правової допомоги.

Про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, та значенням справи для сторони ОСОБА_4 не заявляв.

У той же час, апеляційний суд вважає за необхідне покласти витрати на правничу допомогу, які поніс позивач, виключно на відповідача ОСОБА_3 з урахуванням наступних обставин.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року встановлено: «... отримавши нерухоме майно за недійсним правочином, ОСОБА_3 не набув на нього права власності, а, відтак, і не мав права розпоряджатися цим майном шляхом відчуження його відповідачу ОСОБА_4 ».

За таких обставин, будучи обізнаним про те, що квартира перейшла ОСОБА_3 за недійсним правочином, останній вчинив дії, спрямовані на відчуження її ОСОБА_4 . Вказані обставини свідчать про те, що спір між сторонами у даній справі виник внаслідок неправильних дій ОСОБА_3 , що є підставою для покладення на останнього судових витрат, понесених ОСОБА_1 на надання правничої допомоги.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. ОСОБА_3 не подав своїх заперечень щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, та значенням справи для сторони.

На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником Шпортилом Ярославом Івановичем , задовольнити частково.

Прийняти у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, про визнання договору недійсним додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.