№ 6/183/150/21

У Х В А Л А
13 липня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», боржник ОСОБА_1 , -
Заявник, посилаючись на перебування виконавчого провадження № 62669062 на виконанні, вказує, що боржник не виконує своїх зобов`язань по сплаті боргу, однак має у своїй власності не зареєстроване в установленому законом порядку нерухоме майно, тому, відповідно до положень ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 440 ЦПК України, просить звернути стягнення на нерухоме майно боржника - квартиру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2007 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5044,
У судове засідання приватний виконавець не з`явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома
Представник стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» подання підтримала, вважає його таким, що підлягає виконанню.
Боржник не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, однак його неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, вислухавши пояснення приватного виконавця та стягувача, дослідивши подані матеріали , дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, завданням виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. У разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення (ст.50 Закону України "Про виконавче провадження").
Дана норма закону кореспондується із пунктом 10 статті 440 ЦПК України, яка передбачає, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Згідно частини 1 статті 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.
Учасниками справи не спростовано, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2007 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5044, належить квартира за АДРЕСА_1 (а.с. 110-111).
Підставою для звернення приватного виконавця до суду з відповідним поданням стала та обставина, що вказане нерухоме майно не оформлене належним чином.
Зокрема, державний виконавець посилався на те, що:
- відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 248196105 від 15.03.2021 року відсутній запис щодо належності боржнику зазначеного нерухомого майна (а.с. 110), однак ця квартира є предметом іпотеки, тому згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також згідно відомостей з державного реєстру іпотек, власником означеної квартири є ОСОБА_1 .
Такі ж відомості щодо власника квартири містяться у договорі купівлі-продажу посвідченого 23.08.2007 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5044 (а.с. 111).
Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
У відповідності до ч.10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Отже, законодавець в даній нормі чітко визначив умову, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, - це відсутність реєстрації права власності в установленому законом порядку, як юридичного факту.
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності лише 01.01.2013 року та не зобов`язував власників нерухомого майна право власності, на яке було зареєстровано у встановлений на той час законодавством спосіб, здійснювати повторну реєстрацію права власності у електронному реєстрі. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 1 липня 2004 року, який набрав чинності 01.01.2013 року та п 81-1 Постанови КМУ від 25.12.1015 року за № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація похідного речового права на нерухоме майно, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таке нерухоме майно на підставі заяви про державну реєстрацію прав.
З урахуванням наведеного, суд, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку про обґрунтованість подання приватного виконавця та необхідність його задоволення. Суду доведено, що зазначене нерухоме майно квартира не була належним чином зареєстроване у встановленому законом порядку на момент її придбання, у виконавчому провадженні приватним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення, зокрема здійснено виходи за місцем знаходження нерухомого майна та встановлено відсутність її власника, як і встановлено відсутність реєстрації місця проживання у цій квартирі.
За таких обставин суду в достатній мірі доведено неможливість звернення стягнення на нерухоме в інший спосіб.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 77, 81, 89, 223, 258, 260, 354, ч.10, 11 ст.440 ЦПК України, суд,-
Подання Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, - задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем її складення.

Суддя О.В.Сорока.