Справа № 483/784/21 Головуючий у 1-й інстанції Куцаров В. І.
Провадження № 22ц/812/1279/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

7 липня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Богуславською О. М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника - Коренко Т. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , від імені якого діє

адвокатка Коренко Тетяна Володимирівна,

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Куцарова В. І. у місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Очаківський райагрохім»,

ПСП «Козирське»

про розірвання договорів та витребування земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Очаківський райагрохім», ПСП «Козирське» про розірвання договорів землі, укладених між позивачем та товариством 21 травня 2012 року відносно оренди земельних ділянок площами 3,43га та 0,74га.

Одночасно при подачі позову ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позовної заяви шляхом заборони будь-яким особам здійснювати йому перешкоди в збиранні ячменю із земельних ділянок, що належать позивачу на праві власності.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не обґрунтовано, яким чином незабезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі позивач, від імені якого діє адвокатка Коренко Т. В. просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На думку адвокатки, суд при прийнятті заходів забезпечення не звернув увагу на суттєві обставини справи, в тому числі складання позивачем актів про обробку належної йому землі, та неправомірні дії відповідача щодо яких він звертався до правоохоронних органів, так як відповідач вивів на поля техніку для збору врожаю.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав її необґрунтованою у зв`язку із недоведенням позивачем необхідності забезпечення його позову у такий спосіб, так і існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

З такими висновком суду можна погодитися.

Так, відповідно до змісту статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив розірвати договори оренди, посилаючись на те, що ТОВ «Очаківський райагрохім» не обробляє належну йому землю з квітня 2020 року, і тому з липня 2020 року він самостійно виготовив документацію та почав обробляти землю без розірвання спочатку у досудовому чи судовому порядку договорів оренди.

На підтвердження самостійної обробки землі з липня 2020 року надав акти, які складені лише 1 березня 2021 року, в складі невідомих осіб, та їх повноважень, з посиланням на матеріальну норму законів щодо повноваження сільських, селищних, районних та обласних рад в порядку самоконтролю за охороною земель, та без підтвердження самого факту за допомогою належних та допустимих доказів, складених повноважним органом.

Звернення до правоохоронних органів позивачем або його представником у якості додатків до заяви суду першої інстанції не надані, а до суду апеляційної інстанції надані лише відповіді, які не мають посилань на будь-які суттєві обставини, що могли би вплинути на прийняття відповідних заходів забезпечення позову.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким невідомим особам здійснювати перешкоди позивачу у збиранні врожаю ячменя, невідомо ким вирощеного.

Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову, на час його звернення до суду, не є співмірним із предметом спору.

За висновками КЦС ВС, викладеними ним у постанові від 5 лютого 2020 року при розгляді справи №490/3925/19 і у постанові від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід врахувати і те, що у відповідності до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном - принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). За констатацією ЄСПЛ відсутність додержання хоча б одного критерію є порушенням державою статті 1 Першого протоколу.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Відтак, при розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист якого вжито заходи забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно поклав в основу судового рішення відсутність на час розгляду заяви доказів вирощування врожаю позивачем, а також вчинення йому перешкод в збиранні цього врожаю, та надав відповідну оцінку обґрунтованості таким доводам заявника, зокрема щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, а позивач, у свою чергу, не довів перед судом підстав, які є необхідними умовами для вжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб, у зв`язку з чим, на думку колегії, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 ..

За такого, у відповідності до статті 375 ЦПК України підстав для скасування чи зміни ухвали, яка постановлена у відповідності до норм процесуального і матеріального права, не має.

При цьому колегія суддів звертає увагу, на той факт, що за повідомленням самого позивача врожай вже зібрано, та на можливість повторного звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову у адекватний та співмірний позовним вимогам спосіб, за наявності обґрунтованого підтвердження обставин щодо підстав такого забезпечення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокатка Коренко Т. В., залишити без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова