Номер провадження: 22-ц/813/3862/21
Номер справи місцевого суду: 495/1487/18
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Бондаревського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2019 року у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення та скасування запису про право власності,

встановив:

28.02.2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовною заявою до Затоківської селищної ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 02.06.2017 року № 327 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 » та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21111124 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку (т 1, а.с. 2-11).

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 при замовленні документації із землеустрою надав недостовірні дані щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 . А саме, з метою отримання земельної ділянки ОСОБА_1 надав Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка проводила державну експертизу землевпорядної документації, Інформаційну довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є власником дачного будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим, на вказаній земельній ділянці не був розташований дачний будинок та наразі ділянка вільна від забудови, та відсутні відомості в реєстрі прав на нерухомість.

Таким чином, у документації із землеустрою наведено недостовірні відомості, які враховано Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру при проведенні державної експертизи землевпорядної документації, що є підставою для визнання незаконним рішення селищної ради про затвердження такої документації та скасування запису про право власності.

Крім того, прокурор зазначав, що відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт Затока та за відсутності детального плану території.

Представник відповідача Затоківської селищної ради - Демчишин П.О. в наданому до суду першої інстанції відзиві зазначив про обґрунтованість та законність вимог прокурора (т.1, а.с.91-92).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2019 року позовна заява першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення та скасування запису про право власності задоволена (т.2, а.с. 98-104).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2019 року, та постановлення нового, яким в задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратуривідмовити в повному обсязі (т.1, а.с. 113-117).

До суду апеляційної інстанції з`явився лише прокурор відділу Одеської обласної прокуратури Бондаревський О.М., інші учасники справи до суду не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, як того вимагає ч.1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за місцем свого постійного проживання і державної реєстрації, вказаного в апеляційній скарзі та в інших документах: АДРЕСА_2 , її заявник ОСОБА_1 не проживає, однак нове місце проживання суду не вказав (т.1, а.с.105, 156, т.2, а.с.66, 105, 107, 113, 130-131, 146-147, 154-155, 160, 166-167).

Даних про те, що в суді апеляційної інстанції права заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 буде представляти адвокат Каланжов В.І., матеріали справи не містять (т.1, а.с.181 182), тому Одеський апеляційний суд викликав до суду в якості представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який також за вказаним місцем свого проживання відсутній (т.2, а.с.156-157).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (т.1, а.с.45-52).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2018 року судом було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:0206 (т.1, а.с.88-91).

03.03.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення та скасування запису про право власності (т.1, а.с.2-11, 95-97).

27.08.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України (т.1, а.с.156-161).

Ухвалою суду від 29.08.2018 року заяву представника ОСОБА_2 задоволено та залишено без розгляду позовну заяву прокурора на підставі п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України (т.1, а.с.186-194).

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2019 року апеляційну скаргу керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури задоволено та скасовано ухвалу суду від 29.08.2018 року з направленням справи для продовження розгляду справи. Вказаною постановою апеляційним судом встановлено права прокурора на звернення до суду із вищевказаними позовними вимогами (т.2, а.с.36-46).

03.05.2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 27.02.2018 р.

Ухвалою суду від 08.05.2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2018 року (т.2, а.с.59-61).

10.05.2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 03.03.2018 року про відкриття провадження, яка була повернута судом першої інстанції на підставі п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України (т.2, а.с.71).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 02.06.2017 № 327 ОСОБА_1 було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:019:0206 (т.1, а.с.53).

Тим же рішенням передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:019:0206.

Рішенням державного реєстратора КП «Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» від 26.06.2017 року, індексний номер 35870892, проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, номер запису про право власності 21111124) (т.1, а.с.40-43).

Суд зазначив, що у відповідності до ч. 6 с. 118 ЗК України ОСОБА_1 , як і інші громадяни України, з метою обслуговування належного йому дачного будинку, може отримати право власності на земельну ділянку, на якій розташований такий будинок.

Відповідно до наданої суду копії Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , останній надав Затоківській селищній раді та Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Служба) дані про розташування на бажаній ділянці АДРЕСА_1 дачного будинку належного йому на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, право власності на будинок зареєстровано приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 надав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.05.2016 року, номер інформаційної довідки: 59240112, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, номер запису про право власності: 14535345, чим підтвердив належність йому на праві власності дачного будинку АДРЕСА_1 .

Однак, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, дачний будинок АДРЕСА_1 , відсутній. За вказаною адресою зареєстрована лише земельна ділянка, що передавалась у власність ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням Затоківської селищної ради, будь-які будівлі та споруди на вказаній ділянці не розташовані.

Разом з тим, згідно Висновку державної експертизи землевпорядної документації № 1162-16, що в подальшому був затверджений Затоківською селищною радою та передано ділянку у власність відповідачу, Служба посилається саме на наявність у ОСОБА_1 права власності на дачний будинок який нібито розташований на бажаній ділянці АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про те, що ОСОБА_1 надав Затоківській селищній раді та Службі недостовірні відомості про юридичний стан об`єкту, підробив документи, зокрема Інформаційну довідку з Державного реєстру.

З цих підстав, суд виходив із вимог, передбачених ст. 40 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», якою передбачено, що правопорушеннями у сфері державної експертизи, зокрема є надання свідомо неправдивих відомостей про об`єкти державної експертизи. Особи, винні в порушенні законодавства у сфері державної експертизи, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Також суд виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Оскільки із листа Затоківської селищної ради від 17.01.2018 № 30/01-27 вбачається, що селищною радою детальний план території щодо вказаної земельної ділянки не розроблявся та не погоджувався (т.1, а.с.13), суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулось з порушенням приписів діючого законодавства України.

Також, доведеними є твердження позивача стосовно порушення Затоківською селищною радою вимог містобудівного законодавства, а саме передача земельної ділянки із земель комунальної власності у власність фізичної особи за відсутністю детального плану території. Дану обставину підтверджено та визнано самою селищною радою.

Наведені позивачем аргументи свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з чим повністю погоджується колегія суддів.

При винесенні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідності до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, яким в даному випадку є Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

За змістом статей 80, 83 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю.

Підставою для набуття територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягають у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,1000 га, тобто у протиправному позбавленні територіальної громади смт Затока права на вищезазначену земельну ділянку.

Таким чином, прокурором повністю обґрунтована необхідність звернення із даним позовом на захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин, дотримання конституційного принципу законності набуття й реалізації права власності на землю у поєднанні із додержаними засадами правового порядку в Україні.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Кім того, згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Таким чином, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про співмірність позбавлення відповідача власності із метою (ціллю), для якої вказане здійснюється, а саме відновлення прав в частині володіння та користування землями, що належать до комунальної власності та перебувають у власності народу в цілому.

При цьому, суд обгрунтовано зазначив, що вказаний висновок суду відповідає ряду правових позицій Верховного Суду України у постановах, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковими до застосування, зокрема у справах: № 6 - 2510цс 15 від 16.12.2015р.; № 6-427цс15 від 2.03.2016 року; № 6-2903цс15 від 11.05.2016 р.; №6-1376цс16 від 29.06.2016 року.

З підстав викладеного, посилання заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 на Висновок державної землевпорядної документації від 09.12.2016 року, № 1162-16, яка була затверджена рішенням Затоківської селищної ради від 02.06.2017 року за № 327, є безпідставним і необґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення через відпустку суді Сегеди С.М. та судді Комлевої О.С. складено 12.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева