Справа № 766/4827/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач 09.06.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 29.05.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.03.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 25986,12 гривень. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.10.2018 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

01.03.2021 року представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16756,87 грн., з яких 3490,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч 3490,56 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625; 9912,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3353,42 грн. заборгованість з пені, а також понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі з урахуванням уточнень, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні у їх задоволенні, просили застосувати строк позовної давності. Зазначили, що банк видав кредит відповідачу в сумі 3900 грн. зі сплатою 22,80 % по кредитній картці, строк дії якої встановлено по червень 2011 року, на Умовах і правилах надання банківських послуг, що представляють собою договір б/н від 29.08.2008 року. У зв`язку з фінансовим становищем відповідач ОСОБА_1 не була спроможна виконувати договірні зобов`язання і в 2009 році звернулася до позивача з письмовою заявою про реструктуризацію боргу, в задоволенні якої було відмовлено. З того часу відповідач не вносила платежі ні по тілу кредиту, ні по відсоткам за користування ним. Позивачем не додано до позову оригінал повідомлення ОСОБА_1 про отримання додаткової картки, як не додано і її заяву про видачу такої картки. Не додано до справи копію документу про отримання 29.04.2011 року додаткової карти. Заперечували факт погашення заборгованості відповідачем 06.04.2009 року по 23.05.2011 року, за листопад 2011 року, за травень 2012 року, за вересень 2012 року, за грудень 2012 року та у 2013 році. Жодного доказу не надано про те, що ОСОБА_2 вчинила дії спрямовані на визнання існуючих невиконаних зобов`язань за кредитним договором, а саме часткове погашення заборгованості 08.10.2013 року в розмірі 300,00 грн. Відповідач не вносила обов`язкові платежі з 2009 року по 03.06.2016 року. Таким чином, з моменту прострочення сплати тіла кредиту 01.07.2011 року до моменту звернення банку з позовом 06.03.2016 року встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплинув. Крім того, наданні позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником. В останнє судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 29.05.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки про умови кредитування, базова процентна ставка за кредитом становить 1,9 % на місяць на залишок заборгованості; довідка підписана відповідачем.

За даними довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н отримала кредитну картку № НОМЕР_1 (дата відкриття 29.09.2007 року, термін дії - до 19/11), кредитну картку № НОМЕР_2 (дата відкриття 29.04.2011, термін дії до 03/15).

Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 31.01.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором становить 16756,87 грн., яка складається з:

- 3490,56 грн. заборгованість за тілом кредиту,

в т.ч. 3490,56 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625;

- 9912,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 3353,42 грн. заборгованість з пені.

Випискою по рахунку підтверджується користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а саме в розмірі 3900 грн., зазначена обставина визнана відповідачкою (а.с 63).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та, як наслідок, утворення заборгованості.

Судом встановлено, що у заяві позичальника від 29.05.2008 року та довідці про умови кредитування визначено кредитний ліміт, процентна ставка - в розмірі 1,9% щомісяця; умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні.

Однак «Умов і правила надання банківських послуг», на які посилається позивач в позовній заяві та які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.05.2008 року шляхом підписання заяви.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правил надання батьківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, надані банком Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такий висновок, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доказів повернення коштів, які отримала відповідач ОСОБА_1 за договором кредиту із АТ КБ «ПриватБанк» та виконання належним чином взятого на себе зобов`язання суду не надано. Так само відповідачем не надано доказів на спростування нарахованої позивачем заборгованості. Крім того, сама відповідач зазначила той факт, що з 2009 року не була спроможна виконувати договірні зобов`язання, у зв`язку з фінансовим становищем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши, що відповідач отримав кредит у розмірі 3900,00 грн., яким скористався і який не був погашений, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3490,56 грн.

В той же час з матеріалів справи встановлено, що сторонами узгоджена процентна ставка у розмірі 1,9%, що становить 22,8% на рік. Сума нарахованих відсотків складає 9912,89 грн. Отже, сторони дійшли згоди щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9912,89 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3490,56 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9912,89 грн. (всього 13 403,45 грн.). Відмови у стягненні заборгованості по пені, оскільки зазначені складові не передбачені заявою від 29.05.2008 року.

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Останній платіж кредитної заборгованості мав місце 18.10.2013 року, що вбачається з розрахунку та виписки заборгованості, строк дії картки до 09/11, а з позовом до суду банк звернувся 09.06.2016 року, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Тому, заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Доводи сторони відповідача щодо не отримання додаткової картки (строк якої до 03/2015), суд до уваги не приймає, оскільки спростовується матеріалами справи.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 133, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 536, 599, 611, 615, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.05.2008 року в сумі 13 403,45 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3490,56 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9912,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан