Справа № 523/5884/16-ц
Провадження №2/523/451/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участі секретаря - Кащавцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року, ухваленим у справі № 523/15206/15ц за позовом ОСОБА_2 до нього, визнано недійсним договір позики від 24 квітня 2010 року в частині його укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 50 тис. дол. США. В зв`язку з чим позивач просить застосувати реституцію та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50 тис. дол. США отриманих нею за недійсною угодою, в національній валюті за курсом НБУ на момент ухвалення рішення. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2016р. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2017р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою ВС від 15.05.2019р. рішення суду першої та апеляційної інстанції були скасовані з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи від 24.07.2019р. було визначено головуючого по справі - суддю Бабакова В.П.

В зв`язку з відставкою головуючого у справі, протоколом повторного автоматичного розподілу справ від 26.02.2021р. справу було передано на розгляд головуючому - судді Малиновському О.М.

Ухвалою суду від 17.05.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участі сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. В судове засідання призначене на 08.07.2021р. представник не з`явилась, направила до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідач та її представник в судовому засіданні 15.06.2021р. позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позовна заява була подана представником ОСОБА_1 , яка не має на це повноваження. На думку відповідача позов є безпідставний, так як вона не отримувала грошових коштів за договором позики 24 квітня 2010р. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В розгляді справи була оголошена перерва в зв`язку з поганим самопочуттям відповідача на стадії дослідження письмових доказів по справі. В судове засідання призначене на 08.07.2021р. відповідач та її представник не з`явились. Від представника відповідача в день розгляду справи електронною поштою надійшло клопотання про відкладання розгляду справи з підстав хвороби та поганого самопочуття відповідачки. Оскільки заявлене клопотання не ґрунтується на доказах, суд дійшов висновку про його безпідставність.

Приймаючи до уваги, що сторони по справі надали пояснення по суті спору, судом досліджені письмові докази, враховуючи тривалість розгляду справи (з 2016р.), судом ухвалюється рішення по справі за відсутності сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що 24 квітня 2010 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 позичили у ОСОБА_1 50 тис. дол. США для придбання квартири строком на три роки.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, ухваленим у справі № 523/6373/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 24 квітня 2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 399 650 грн боргу, що становить еквівалент 50 тис. дол. США.

20 червня 2014 року на виконання вказаного рішення апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року видано виконавчий лист, а 24 червня 2014 року старший державний виконавець Суворовського ВДВС Одеського МУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з його виконання.

Ухвалюючи рішення, судом був встановлений факт отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_1 у розмірі зазначеному вище.

Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факт отримання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 від ОСОБА_1 за договором позики грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США не потребує доказування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року, ухваленим у справі № 523/15206/15-ц за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 визнано недійсним договір позики від 24 квітня 2010 року в частині його укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року, постановленою у справі № 523/5248/17 за заявою ОСОБА_2 , виконавчий лист № 523/637313-ц, виданий Суворовським районним судом м. Одеси від 20 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 399 650 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою головного державного виконавця Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 04 травня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 523/6373/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів закінчено на підставі пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій сторони у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами, у тому числі про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, приймаючи до уваги ту обставину, що факт отримання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 від ОСОБА_1 за договором позики від 24.04.2010р. грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США був встановлений судовим рішення, ухваленим у справі №523/6373/13-ц, яке набало законної сили, не змінено та не скасовано, а відтак не потребує доказуванню, договір позики був визнаний недійсним в частині його укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що є достатні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину, шляхом стягнення грошових коштів, отриманих за недійсним договором. Відтак, пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом не приймаються до уваги заперечення ОСОБА_2 та її представника з посилання на неотримання грошових коштів за договором позики, так як таке спростовується зазначеним вище рішенням суду, яке набрало законної сили. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, крім усних пояснень, на підтвердження факту неотримання грошових коштів, відповідачем суду не надано. Є хибними та такими, що не заслуговують на увагу посилання відповідачки на відсутність повноважень у представника позивача, оскільки таке спростовується представленою копією довіреності від 03.05.2017р., виданою ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідченою консулом Генерального консульства України в м. Чикаго, США Бондаром І.С., зареєстрованою в реєстрі за №570/4-0272.

Згідно ст.ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 6890,00грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,206,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ((іпн. НОМЕР_1 ) місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000(п`ятдесят тисяч) доларів США, судовий збір в розмірі 6890,00грн. Стягнення грошових коштів зазначених в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 липня 2021р.

Суддя