Ухвала

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 523/1993/18

провадження № 61-3178св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Одеська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, що подала касаційну скаргу, - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2007 року Суворовський районний суд міста Одеси ухвалив заочне рішення у справі № 2-89/11 (№ 2-3107/07), яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» та Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності і визнання права власності на земельну ділянку. Цим заочним рішенням визнано неправомірною відмову ОСОБА_3 про надання ОСОБА_2 згоди на приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та визнано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0265 га, за вказаною адресою з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку від 27 червня 2007 року серії ЯЕ №112130 та відчужив її на користь ОСОБА_1 . Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2009 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 04 травня 2011 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду. Таким чином, заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 16 травня 2007 року про визнання права власності на земельну ділянку є скасованим, відповідно ОСОБА_2 у встановленому порядку не набув права власності на земельну ділянку, а тому не мав жодних законних підстав для укладення будь-якого правочину щодо спірної земельної ділянки. Одеська міська рада не приймала рішення щодо передання чи відмови у передання цієї земельної ділянки у власність або користування, отже, оформлення права приватної власності на користь фізичних осіб відбувалось з порушенням прав територіальної громади міста Одеси.

Ураховуючи наведене, року Одеська міська рада просила суд витребувати від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0265 га, кадастровий номер :31:009:0042, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року у складі судді Сувертак І. В. позов Одеської міської ради задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, земельну ділянку площею 0,0265 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :31:009:0042, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1101.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки Одеська міська рада рішення щодо передання чи відмови у переданні спірної земельної ділянки у власність або користування не приймала, а тому земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради поза її волею. При цьому суд виходив з того, що до заявлених позовних вимог про витребування майна позовна давність не застосовується.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року скасовано.

У задоволенні позову Одеської міської ради відмовлено.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що оскільки ОСОБА_1 є власницею будівлі, яка розташована на спірній земельній ділянці, а вимоги про витребування майна пред`явлені щодо всієї земельної ділянки, то з огляду на норми статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України задоволення позову є неможливим. Водночас Одеська міська рада не позбавлена права на оспорення договору купівлі-продажу шляхом окремого звернення до суду. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що Одеська міська рада не пропустила строку звернення до суду з цим позовом, оскільки вона не була учасником договору купівлі-продажу земельної ділянки, а інформація про укладання цього договору внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише 07 грудня 2016 року. Тобто лише з цього часу вона могла дізнатися про порушення своїх прав і саме з цього дня починається перебіг позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року касаційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції постанови.

Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтованими, проте нею пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків якого було заявлено відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити з цієї підстави.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судовими рішеннями у справі вирішено питання про права та інтереси Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, оскільки він є органом, на який покладено обов`язки з управління комунальною власністю, до якої входять спірні землі, проте до участі у справі залучений не був.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними з тими, які були предметом розгляду Верховним Судом касаційної скарги Одеської міської ради.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

19 травня 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2021 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження підлягає закриттю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, Департамент комунальної власності Одеської міської ради послався на те, що на нього, як на виконавчий орган, покладено організаційно-правові функції та повноваження з управління комунальною власністю, до якої, серед іншого, належить спірна земельна ділянка, а також охорона порушених прав територіальної громади міста Одеси в межах функцій, покладених на департамент, у тому числі шляхом реалізації права на судовий захист.

Проте, Верховний Суд вважає, що позовна заява була подана належним позивачем - Одеською міською радою, якою заявника й було створено, та яка мала відповідні повноваження, а оскаржуваним судовим рішенням не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, який не брав участі у справі, тому касаційне провадження за його касаційною скаргою підлягає закриттю.

Крім того, заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом, якщо вважає, що відповідачем порушено його права чи інтереси.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись статтями 389, 396, 400, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року закрити.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк