Справа № 185/2202/21
Провадження № 2/185/1886/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 липня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М., з участю секретаря судового засідання Таран Н.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що ухвалою суду про затвердження мирової угоди за ним визнано право власності на зазначений будинок. Відповідач його колишня дружина, зареєстрована в будинку, але фактично в ньому не проживає з січня 2014 року по теперішній час.

Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відзиву на позов не надійшло. Сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Доданими до позовної заяви документами підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1990 року по 22 вересня 2014 року (а.с.8-9).

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року у справі № 185/2193/20 затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, згідно якої сторони визнають, що за час шлюбу ними спільно був придбаний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами, ринкова вартість якого складає 188 057 грн.

За умовами мирової угоди за ОСОБА_1 визнається право власності на зазначений будинок, а ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/2 частки вартості будинку отримує 94 028 грн 50 коп. ОСОБА_2 не має до ОСОБА_1 будь-яких інших претензій майнового характеру щодо спільного майна подружжя, в тому числі щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з належними до будинку господарчими будівлями та спорудами (а.с.7).

На підставі ухвали суду № 185/2193/20 від 26 січня 2021 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Актом від 22 березня 2021 року, складеним головою квартального комітету №9, та довідкою про реєстрацію та склад сім`ї № 2508 від 23 березня 2021 року, виданою КП МІРАЦ, підтверджується, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 . За даною адресою ОСОБА_2 не мешкає з січня 2014 року (а.с.11-12).

За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів цивільної справи видно, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, не є співвласником будинку за адресою АДРЕСА_1 , не проживає у цьому будинку з січня 2014 року, однак не знялася з реєстрації, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Суду не надано відомостей про те, що між позивачем та відповідачем існувала домовленість щодо користування будинком. Натомість згідно мирової угоди, укладеної між сторонами про поділ майна подружжя, право власності на будинок визнано за позивачем, відповідач отримала грошову компенсацію, при цьому збереження за відповідачем права проживання в будинку мировою угодою не передбачено.

Тому суд приходить до висновку про наявність у позивача права, передбаченого статтею 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.1).

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 .

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 (одинадцять).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя У.М. Болдирєва