ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3353/21
Провадження № 2-о/210/51/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" червня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.,

за участю секретаря Драгунової Я. М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в обгрунтування якої вказала, що 17.10.2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Під час спільного сумісного проживання з заінтересованою особою народився син ОСОБА_5 .

Спільне життя з чоловіком не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки.

Так, протягом останніх декількох років відносини з чоловіком погіршилися, у зв`язку з чим вона постійно потерпає від психологічного та фізичного тиску з його боку, образ, систематичних погроз на її адресу.

20.05.2021 р. приблизно о 20:40 год. заявниця поверталася до свого будинку АДРЕСА_1 , в якому на той момент проживала зі своїм чоловіком та малолітнім сином.

Увійшовши до подвір`я свого будинку на неї накинувся її чоловік, який звертаючись до неї нецензурною лайкою почав штовхати її та схопивши наніс приблизно чотири удари кулаком в область голови та обличчя, внаслідок чого у геї утворилися чисельні синці та пошкодження, що супроводжувалися втратою крові.

Вказана обставина змусила її забрати дитину та залишити своє місце проживання на декілька днів.

21.05.2021 р. заявницею було подано до Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом, зробленим сусідами безпосередньо в момент побиття.

Повернувшись до будинку разом із дитиною заявниця побачила, що її чоловіка там немає, а в будинку відсутні речі його особистого користування та документи.

Однак, залишивши будинок чоловік майже щодня телефонує з погрозами забрати в дитину, майно та будинок, приходить до будинку з невідомими людьми чоловічої статі, намагається проникнути на територію подвір`я, що змушує її зачинятися у будинку разом із дитиною.

Кожного разу під час телефонної розмови її чоловік погрожує їй та її рідним, обіцяє «розібратися з нею». Крім того, ОСОБА_4 протягом останніх кількох місяців стежить за нею на вулиці та у громадських місцях, що змушує її переховуватися в будинку.

У зв`язку з викладеним, заявниця змушена звернутись до суду із заявою видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 :

1) заборони перебувати за адресою: АДРЕСА_3 строком на 6 (шість) місяців.

2) заборони наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до будинку АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) місяців.

В судовому засідання заявниця та її представники, кожен окремо, заяву підтримали, просили задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення заяви.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню зважаючи на наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), який прийнято з метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами.

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Так, згідно з пунктами 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункту 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

За таких обставин, обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Крім того, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилається на те, що її донька вживає спиртні напої, вчинює сварки та погрожує їй, у зв`язку із чим вона неодноразово викликала поліцію, яка фіксувала сварки з боку кривдника.

На підтвердження означено заявник надала суду у якості доказу вчинення щодо неї домашнього насильства копію заяви про вчинення кримінального правопорушення до Криворізького районного управління поліції ГУ НП України в Дніпропетровській області за ч. 1 ст. 122 КК України, технічний носій, запис на якому зроблений сусідами, на якому відображені дії фізичного насилля над заявницею з боку ОСОБА_4 (а.с. 7, 9)

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Письмовими матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5) з 17.10.2015 року. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 (а.с. 6).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши у сукупності докази того, що заявниця піддавалась домашньому насильству, що підтверджується письмовими матеріалами справи, зважаючи на те, що заінтересована особа в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у заяві, погодився з вимогами, суд вважає встановленими обставини вчинення домашнього насильства стосовно заявниці та підтвердженими належними, допустимими і достатніми доказами.

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись статтями 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 :

-заборонити перебувати за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 6 (шість) місяців;

-заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до будинку АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) місяців.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису ОСОБА_4 інформувати СВ Відділенню поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для взяття громадянина ОСОБА_4 на профілактичний облік, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 29 червня 2021 року.

Суддя: В. Є. Сільченко