№ апеляційного провадження: № 22-ц/824/6699/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни , подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Колесника О.М., у цивільній справі № 753/19798/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Зазначило, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 21 травня 2013 року був укладений договір фінансового лізингу №К500А+28383041, який складається із заяви відповідача про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, відповідно до умов яких банк надав відповідачу у платне користування автомобіль марки «Fiat», модель - Linea, рік випуску - 2013, тип - ТЗ: седан/лифтбек, кузов шасі: № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а відповідач зобов`язався сплачувати щомісячні лізингові платежі, повязанні з виконанням договору лізингу. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з нього заборгованість, яка станом на 19 жовтня 2016 року становить 44 081,41 грн., з яких: 24 913,47 грн. - заборгованість по залишку вартості предмета лізингу, 7 870,58 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 4 968,50 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмета лізингу, 6 328,86 грн. - пеня.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 24 913,47 грн. заборгованості по залишку вартості предмету лізингу за заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізінгу №К500А+28383041 від 21 травня 2013 року, 1 378 грн. судового збору, а всього 26 291,47 грн., в задоволенні стягнення решти суми відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Крилова О.Л., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити такі вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що висновки суду про нікчемність договору лізингу є помилковими. Звертає увагу на те, що положення ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» не містять вимог про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору оренди та фінансового лізингу, а тому відсутні підстави визнання його недійсним на підставі ст. 799 ЦК України. Сторонами було погоджено усі істотні умови договору фінансового лізингу, нотаріальне посвідчення якого сторонами також не вимагалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 21 травня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу №К500А+28383041, на підставі якого відповідач отримав у платне користування автомобіль марки «Fiat», модель - Linea, рік випуску - 2013, тип - ТЗ: седан/лифтбек, кузов шасі: № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку ОСОБА_2 має заборгованість за договором фінансового лізингу, яка станом на 19 жовтня 2016 року становить 44 081,41 грн., з яких: 24 913,47 грн. - заборгованість по залишку вартості предмета лізингу, 7 870,58 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 4 968,50 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмета лізингу, 6 328,86 грн. - пеня.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, стягнувши з відповідача 24 913,47 грн. заборгованості по залишку вартості предмету лізингу.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що договір фінансового лізингу №К500А+28383041 від 21 травня 2013 року є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, а відтак, підлягають застосуванню наслідки нікчемності правочину, визначені ч. 1 ст. 216 ЦК України, у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої вартості предмету лізингу у сумі 24 913,47 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору, укладеного з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відтак, договір фінансового лізингу №К500А+28383041 від 21 травня 2013 року, підписаний сторонами є в цілому нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Вказана позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №760/20683/15-ц та від 11 березня 2019 року у справі №201/4408/16-ц.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про нікчемність договору фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення, разом з тим, безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 24 913,47 грн. заборгованості по залишку вартості предмета лізингу, в порядку застосування наслідків нікчемності правочину.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

АТ КБ «ПриватБанк» заявляло вимоги про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором фінансового лізингу, а не про застосування наслідків недійсності вказаного договору як нікчемного.

Відтак, у суду були відсутні підстави для стягнення із відповідача заборгованості по залишку вартості предмета лізингу в сумі 24 913,47 грн.

Крім того, відповідно до ст. 216 ЦК України у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору.

Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

У постанові від 16 березня 2020 року в справі № 755/14119/16-ц, постанові від 21 грудня 2020 року в справі № 404/8187/18, постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 750/11600/16-ц Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Відтак, стягнення судом першої інстанції з відповідача 24 913,47 грн. заборгованості по залишку вартості предмету лізингу в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, не ґрунтуються на ст. 216 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» на те, що положення ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» не містять вимог про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору оренди та фінансового лізингу, а тому відсутні підстави визнання його недійсним на підставі ст. 799 ЦК України, оскільки такі посилання не відповідають положенням вказаних норм та вищенаведеним висновками Верховного Суду.

Враховуючи, що договір фінансового лізингу №К500А+28383041 від 21 травня 2013 року, є нікчемним у силу закону, колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу задоволенню не підлягають.

Відповідно, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни , подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 липня 2021 року

Суддя-доповідач

Судді