печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та про внесення змін до запису про батька дитини,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд визнати його, ОСОБА_1 , громадянина США, ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати відповідачку, ОСОБА_2 звернутися до компетентних органів та здійснити усі необхідні дії для внесення змін до усіх документів дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які видані на території Сполучених Штатів Америки та України (зокрема, але не виключно Свідоцтва про народження дитини, паспортних документів дитини), направлених на зміну прізвища дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » та внесення відомостей про позивача як батька дитини на території України.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач познайомився із відповідачкою на початку 2019 року, після чого між ними виникли взаємні почуття один до одного. Після знайомства та проведення спільно часу сторони не бачилися до моменту випадкової зустрічі у листопаді 2019 року, у м. Лос-Анжелес, США. У цей час позивач дізнався, що відповідачка народила сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого назвала ОСОБА_3 та повідомила позивача про те, що він ймовірно є батьком дитини.

Позивач стверджує, що майже з моменту народження дитини позивач присутній у її житті, має стійкий емоційний зв`язок, нерозривний моральний та фізичний контакт із дитиною, від самого народження дитини він турбується про неї, здійснює її фінансове забезпечення та утримання, бере участь у всіх процесах догляду за дитиною, зокрема, годування, купання, вкладання спати, забезпечення інших фізіологічних потреб, тощо. Батько безумовно прийняв дитину у своє життя та представив відкрито (публічно) своїм сином перед широким загалом.

Позивач випадково дізнався, що він не записаний батьком у свідоцтві про народження дитини, оскільки оформленням усіх документів на території Сполучених Штатів Америки займалася відповідачка.

Для того, щоб пересвідчитися, що позивач дійсно є батьком дитини, він разом із відповідачкою звернувся до Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» для проведення дослідження аналізу ДНК на батьківство, результат якого підтвердив батьківство позивача щодо сина на 99,999999 %.

Звернення до суду позивач обґрунтовує тим, що відповідачка відмовляється вносити зміни до свідоцтва про народження дитини та інших документів (зокрема, паспортних документів дитини), що порушує його батьківські права, оскільки для нього вкрай важливо, щоб дитина була визнана спільним сином сторін, а він був батьком не тільки фізично, а і у правовій площині. Вказує, що він переконаний, що надзвичайно важливо дати дитині його прізвище та у всіх без винятку документах зазначити його батьком дитини для безперешкодного здійснення ним батьківських прав спільно із відповідачкою.

Відповідачка позов визнала у повному обсязі, подавши до суду відповідну заяву, просила задовольнити позов, а крім того, проводити розгляд справи за її відсутності. Вказала, що викладені у позовній заяві обставини є правдивими та пов`язані з тим, що на момент возз`єднання із позивачем не була впевнена щодо того, чи вказувати його у документах дитини, чи дійсно він має наміри одружитися з нею та створювати сім`ю.

Також, у заяві про визнання позовних вимог відповідачка зазначила, що від перших днів народження спільної дитини позивач виявляє неабияку турботу по відношенню до їхнього сина, дбає про нього, фінансово забезпечує, активно допомагає їй доглядати за ним. Позивач надзвичайно чуйно відноситься до дитини та вміє задовольняти усі її потреби, починаючи від годування, закінчуючи купанням та вкладанням спати, переодяганням дитини і та ін. Позивач одразу ж публічно перед усіма заявив про те, що ОСОБА_3 - його син, наразі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

11 травня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

24 травня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у порядку загального позовного провадження.

15 червня 2021 року від відповідачки надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

17 червня 2021 року представник позивача - адвокат Сібірцевої О. С. - подала клопотання про розгляд справи без участі позивача, у якому також зазначено, що позивач позов підтримує та просить задовольнити його у повному обсязі.

У судове засідання сторони не з`явилися, окрім вищевказаних, інші заяви по суті та з процесуальних питань, до суду не надходили.

За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача народилася дитина чоловічої статі, названий матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження живої дитини (місцевий реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер справи 744), виданим Департаментом охорони здоров`я м. Лос Анжелесу 20 листопада 2019 року /а. с. 136-137/.

26 жовтня 2020 року сторони одружилися, що підтверджується Конфіденційною ліцензією та свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_2 від 17 листопада 2020 року, виданим Штатом Каліфорнія, адміністративним округом Санта Барбара /а. с. 127-130/.

02 квітня 2021 року результатом дослідження аналізу ДНК на батьківство № 30255, виданого Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» батьківство позивача стосовно малолітнього ОСОБА_3 підтверджено на 99,999999 % /а. с. 138/.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у частині третій ст. 128 Сімейного кодексу України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина перша ст. 135 Сімейного кодексу України).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Судом встановлено, що державну реєстрацію народження дитини, ОСОБА_3 , здійснено без зазначення даних про батька дитини /а. с. 136/.

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 Сімейний кодекс України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Позивачу стало відомо, що у свідоцтві про народження дитини він не вказаний батьком, оскільки оформленням документів займалася відповідачка. Як вбачається із свідоцтва про народження живої дитини (місцевий реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер справи 744), яке видане Департаментом охорони здоров`я м. Лос Анжелесу 20 листопада 2019 року , у графі «Батько дитини» проставлено прочерки, а прізвище дитини вказано « ОСОБА_3 » /а. с. 133-137/.

В той же час, як встановлено судом, фактично з моменту народження дитини, позивач присутній у її житті, має стійкий емоційний зв`язок, нерозривний моральний та фізичний контакт із дитиною. Від самого народження дитини позивач турбується про неї, здійснює її фінансове забезпечення та утримання. Позивач бере участь у всіх процесах догляду за дитиною, зокрема, годування, купання, вкладання спати, забезпечення інших фізіологічних потреб, тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач безумовно прийняв дитину у своє життя та представив відкрито (публічно) своїм сином перед широким загалом.

Вказані обставини справи підтверджуються спільними фотографіями позивача та дитини, а також письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи /а. с. 14-50, 51-123/ та знайшли своє підтвердження у заяві про визнання позовних вимог, яка була направлена відповідачкою засобами поштового зв`язку до суду і отримана судом 15 червня 2021 року.

Відповідачка відмовлялася внести зміни до документів дитини, зазначивши позивача батьком, що знайшло підтвердження у її заяві про визнання позовних вимог.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Результат дослідження аналізу ДНК на батьківство № 30255 від 02 квітня 2021 року, виданий Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» підтвердив батьківство позивача на 99,999999 %.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у цивільній справі № 159/3926/18, щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у цивільній справі № 478/690/18 для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Також, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що встановлено законні підстави для задоволення позову та визнання батьком малолітнього ОСОБА_3 позивача ОСОБА_1 , та зобов`язання відповідачки звернутися до компетентних органів та здійснити усі необхідні дії для внесення змін до усіх документів дитини.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачка визнала позов у повному обсязі, за положеннями частини першої статті 142 ЦПК України, з неї підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, плаченого позивачем при поданні позову, а саме у розмірі 454, 00 грн, решта 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача за правилами пункту 1 частини другої статті 141 вказаного Кодексу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 32, 51, 52, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 128, 129, 130, 134, 135 Сімейного кодексу України,

ст.ст. 1-33, 61, 81, 258, 263-268, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України,

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та про внесення змін до запису про батька дитини задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Сполучених Штатів Америки) батьком малолітнього ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), у медичному центрі «Провіденс Тарзана» м. Тарзана округу Лос-Анжелес штат Каліфорнія Сполучених Штатів Америки.

Зобов`язати ОСОБА_2 звернутися до компетентних органів та здійснити всі необхідні дії для внесення змін до усіх документів дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які видані на території Сполучених Штатів Америки та України, зокрема, але не виключно свідоцтва про народження дитини, паспортних документів дитини, направлених на зміну прізвища дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » та внесення відомостей про батька ОСОБА_1 , громадянина Сполучених Штатів Америки, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України.

Повернути ОСОБА_1 (паспорт громадянина США типу НОМЕР_3 , виданий 16 грудня 2019 року, орган видачі - Департамент США, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позов, а саме 454, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина США типу НОМЕР_3 , виданий 16 грудня 2019 року, орган видачі - Департамент США, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 454, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2021 року.

Суддя І. В. Литвинова