Постанова

Іменем України

29 червня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8081/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Ковбеля М.М.

від 13 квітня 2021 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України

у справі №362/7190/19 Васильківського міськрайонного суду Київської області

за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича

про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Филипів А.М. (далі - приватний виконавець) звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним поданням.

В обґрунтування подання зазначив, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 423 790,29 грн.

Приватний виконавець, посилаючись на те, що боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження, однак в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" не подав декларацію про доходи та майно, а також інші документи та відомості, необхідні для виконання зобов`язання, не з`явився на вимоги приватного виконавця від 19.10.2020 та від 25.11.2020, не здійснив жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання за виконавчим документом, ухиляється від виконання зобов`язання за виконавчим документом, просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання останнім зобов`язань, покладених на нього рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2020 у справі №362/7190/19.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, стягувач ОСОБА_1 та приватний виконавець Филипів А.М. звернулися до суду з апеляційними скаргами, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

Як на підставу скасування ухвали ОСОБА_1 та приватний виконавець Филипів А.М. в своїх апеляційних скаргах посилалися на те, що суд:

в порушення ч. 4 ст. 441 ЦПК України не повідомив приватного виконавця про дату та час розгляду подання;

помилково не застосував належну норму матеріального права, а саме п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України";

застосував нечинну норму матеріального права, а саме п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", яка виключена на підставі Закону від 10.12.2015;

застосував нечинну норму матеріального права - ч. 4 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", яка виключена на підставі закону від 14.07.2016;

застосував норму матеріального права в неіснуючій редакції, а саме положення ч. 6 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України";

здійснив формальний розгляд подання;

не надав належної оцінки обставинам ухилення боржника від виконання рішення суду, які наведені в поданні та на підтвердження чого долучені докази.

Крім того, скаржники в своїх в апеляційних скаргах вказували про неврахування судом тієї обставини, що боржник усвідомлено та цілеспрямовано приховує свій постійний дохід, а після винесення приватним виконавцем постанов про звернення стягнення на заробітну плату, боржник одразу після першого примусового списання частини коштів звільнявся з місця роботи і не надавав відомостей про інше місце офіційного працевлаштування.

За вказаних обставин просили скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2021 та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання приватного виконавця.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області - Филипів А.М. в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Також просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_4 .

Представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу свого довірителя підтримав та просив задовольнити. Також просив задовольнити апеляційну скаргу приватного виконавця.

Боржник ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився (т. 2, а.с. 154).

Заінтересована особа ОСОБА_3 , належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Зважаючи на викладене та ураховуючи положення ч. 2 ст. 372, ч. 4 ст. 441 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності боржника та інших осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Звертаючись до суду з апеляційними скаргами, стягувач ОСОБА_1 та приватний виконавець Филипів А.М. вказували, що суд в порушення ч. 4 ст. 441 ЦПК України не повідомив приватного виконавця про дату та час розгляду подання.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали суду, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За приписами ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України суд розглядає без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, однак за участю державного (приватного) виконавця.

Матеріали справи не містять доказів направлення приватному виконавцю Филипіву А.М. судової повістки або повідомлення останнього за допомогою інших засобів зв`язку (телефонограма, телеграма, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку, зокрема мобільного).

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме в порушення ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд розглянув дане подання без участі приватного виконавця Филипів А.М.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме застосування нечинних положень Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон), та неповного з`ясування обставин справи і дослідження доказів, на які посилався приватний виконавець у поданні.

Дійсно, як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд посилається на пункт 2 частини 1 та частини 2 і 4 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", тоді як положення п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону виключені на підставі Закону №888-VIII від 10.12.2015; частина 4 статті 6 Закону виключена на підставі Закону №1474-VIII від 14.07.2016. А з поданням приватний виконавець звернувся до суду в квітні 2021 року, тобто виключення із Закону положень, на які посилався суд, відмовляючи в задоволенні подання.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи подання, неправильно застосував норми матеріального права, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та приватного виконавця Филипіва А.М., що суд неповно з`ясував обставини справи та не надав правової оцінки доказам на які посилався приватний виконавець, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали остання не містить аналізу дійсних обставин виконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили, як і не містить аналізу та мотивів відхилення наведених приватним виконавцем у поданні обставин ухилення боржника від виконання рішення суду.

Мотивувальна частина ухвали містить лише посилання, як вже вказувалося вище, на нечинні положення Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", численні рішення Європейського суду з прав людини без наведення можливості їх застосування у контексті даної справи.

До того ж, мотивувальна частина містить посилання виключно на державного виконавця, тоді як із подання звернувся приватний виконавець.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи подання приватного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи подання, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва А.М. перебуває виконавче провадження №63242913 з примусового виконання виконавчого листа Васильківського міськрайонного суду Київської області №2/362/1091/20 від 29 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 423 790 грн 29 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За приписами частин 1, 2 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що діючим законодавством передбачено можливість обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України за наявності судового рішення про стягнення заборгованості, наявності відкритого виконавчого провадження та ухилення боржника від виконання своїх обов`язків.

Отже, діючим законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити не виконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону.

Зокрема, є обов`язком боржника утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє, спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю зміни відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактом невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв`язку з тим, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за ухилення від їх виконання, суду з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України суду, належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

При цьому, необхідно враховувати, що саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний (приватний) виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення державного чи приватного виконавця до суду з поданням факт ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.

Звертаючись до суду з поданням приватний виконавець зазначав, що боржник ОСОБА_2 будь-якими способами ухиляється від виконання рішення суду, а саме не виконує вимоги приватного виконавця, не з`являється до приватного виконавця для надання пояснень за фактом не виконання рішення суду, не надає декларацію про доходи та майно, при розшуку підприємств, де працює боржник, останній звільняється з роботи.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем 07.10.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження,якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В цей же день - 07.10.2020 приватним виконавцем Филипів А.М. винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт грошових коштів, що містяться на рахунках боржника. Дані постанови 07.10.2020 направлено сторонам виконавчого провадження, в тому числі боржнику ОСОБА_6 , рекомендованими листами з повідомленням про вручення (т. 2, а.с. 48-50).

Згідно відмітки поштового відділення постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про арешт грошових коштів та постанова про арешт майна боржника, направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу боржника, вручені дружині боржника - ОСОБА_7 16.10.2020 т. 2, а.с. 51).

19 жовтня 2020 року та 25 листопада 2020 року на адресу боржника направлялися рекомендовані листи з вимогою з`явитися на прийом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва А.М. за адресою розташування офісу приватного виконавця та подати декларацію про доходи та майно (т. 2, а.с. 52-53, 56-57). Разом з вимогою боржнику направлявся шаблон декларації про доходи та майно. Згідно з даними АТ «Укрпошта» відправлення вручені 16.10.2020 та 27.11.2020 відповідно (т. 2, а.с. 54, 58).

На обидва виклики боржник не з`явився та будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснив, про що складено Акти приватного виконавця (т. 2, а.с. 56-59).

З наведеного слідує, що боржником ОСОБА_6 не виконано обов`язок, передбачений положеннями пунктів 5,6 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: своєчасно з`являтися на вимогу виконавця та надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Також боржником проігноровано вимоги приватного виконавця щодо надання декларації про доходи та майно за формою, встановленою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 зі змінами.

Відповідний обов`язок боржника передбачений п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими засобами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Матеріали справи не містять доказів подання боржником декларації про доходи та майно боржника а ні на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, а ні на вимогу приватного виконавця.

З матеріалів справи також вбачається, що під час здійснення виконавчих дій приватним виконавцем було направлено запити до відповідних органів з метою з`ясування джерел доходів боржника, наявності у останнього майна, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до відповідей, наданих на запити до Державної фіскальної служби України, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває. На кошти на рахунках боржника накладено арешт.

В той же час, згідно відповідей банківських установ, на рахунках належних боржнику недостатньо коштів для виконання постанови про арешт. З 07.10.2020, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження, та по теперішній час з рахунків боржника стягнуто 1009,09 грн. Інших грошових коштів нарахунках боржника не виявлено (т. 2, а.с. 60-69).

Пд час здійснення виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_2 працював та отримував дохід у ТОВ «Епіцентр К», у зв`язку з чим 03 листопада 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

26 листопада 2020 року на рахунок приватного виконавця надійшли відрахування із доходів боржника у сумі1252,81 грн. Більше відрахувань за вказаною постановою не надходило.

Відповідно до листів ТОВ «Епіцентр К» вих. №994 від 12.11.2020 та вих. № 1002-1/21 від 10.02.2021 боржник ОСОБА_2 працював у ТОВ «Епіцентр К» «Логістичний центр «Калинівка» з 14.07.2020 та був звільнений на підставі власної заяви 26.11.2020 (т. 2, а.с. 71-75).

Надалі під час здійснення виконавчих дій встановлено, що боржник працював та отримував дохід у ТОВ «АС Інвестмент», у зв`язку з чим 03.02.2021 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

04 березня 2021 року на рахунок приватного виконавця надійшли відрахування із доходів боржника у сумі 1775,88 грн. Більше відрахувань за вказаною постановою не надходило.

Відповідно до листа ТОВ «АС Інвестмент» вих. №10 від 17.03.2021 боржник працював у вказаного роботодавця з 05.01.2021 та був звільнений за власним бажанням 04.03.2021 (т. 2, а.с. 77-78).

Починаючи з 04.03.2021 будь-яких інших джерел доходів у боржника не виявлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що боржник надіслав на адресу приватного виконавця довідки про відкритий банківський рахунок для зарахування заробітної плати для подальшого зняття арешту з рахунку, а отже, знав про відкрите виконавче провадження та необхідність виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків (т. 2, а.с. 79-81).

Таким чином, наведені фактичні обставини вказують на те, що боржник ОСОБА_2 , будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження, систематично ігнорує всі вимоги приватного виконавця, а саме не надав декларацію про майно та доходи, на виклики приватного виконавця не з'являвся; усвідомлено та цілеспрямовано приховує свій дохід, неодноразово не повідомляв приватного виконавця про офіційне працевлаштування та зміну місця роботи, в добровільному порядку не вчиняв будь-яких дій для виконання рішення суду.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що згідно відповідей наданих на запити до Пенсійного фонду України, станом на 12.03.2021 боржник не отримує пенсію та не працює за трудовими чи цивільно-правовими договорами.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржник не має у власностінерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно з відповіддю, наданою на запит приватного виконавця до МВС України, зареєстровані за боржником транспортні засоби - відсутні.

Таким чином, під час виконання рішення суду приватним виконавцем з'ясовано, що нерухоме чи рухоме майно, належне боржнику на праві власності, на яке можливо звернути стягнення - відсутнє.

В судовому засіданні представник стягувача пояснив, що між стягувачем та боржником існують домовленості про виконання рішення за рахунок земельної ділянки, яка перебувала в стадії приватизації боржником, однак в подальшому з`ясувалося, що ОСОБА_2 відмовився від приватизації земельної ділянки та подав заяву про дозвіл на приватизацію іншою особою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про доведення належними доказами факт ухиляння ОСОБА_2 від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не містить поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Разом з цим, сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання; говорити про щось інше.

Отже, з погляду на словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення матеріальної шкоди не виконується з серпня 2020 року, про що достовірно відомо ОСОБА_2 , а згідно положень ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, рішення суду є обов`язковим до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту набрання рішенням законної сили - 17.09.2020 ОСОБА_2 особисто не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду, та при цьому відсутні докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання приватного виконавця.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України судом вирішено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин справи, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення подання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича - задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року - скасувати.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 )до виконання зобов`язань за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2020 року у справі №362/7190/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець