Провадження № 2/344/664/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Шамотайла О.В.,

секретаря: Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в Івано-Франківський міський суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 29.09.2012 було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На розгляді в Івано-Франківському міському суді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу майнових прав № К/260 від 29.01.2015, укладеного між ТОВ «Спілка Забудівників» та ОСОБА_3 , за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,70 кв.м. Позивач зазначає, що 16.01.2017 ним була дана згода відповідачу - ОСОБА_3 на відчуження даної квартири, яка засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. за реєстровим №167, однак заявою від 30.03.2017 ним було повідомлено про скасування заяви про надання згоди дружині ОСОБА_3 на відчуження (прожаж ) нею квартири АДРЕСА_1 . Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Проців Л.Я. за реєстровим №380. В подальшому, у відсутності позивача, відповідач 25.04.2017р., знаючи про відсутність його згоди, продала зазначену квартиру про що свідчить Договір купівлі-продажу №964 від 25.04.2017, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д., а коштами від продажу квартири розпорядилась на власний розсуд, а тому позивач вважає, що йому належить грошова компенсація 1/2 частини вартості квартири, а саме: 173 500грн. відповідно до довідки-висновку про ринкову вартість, яка міститься в матеріалах справи. Крім того позивач зазначає в позовній заяві , що у січні 2019року ОСОБА_3 разом з дитиною виїхали з місця постійного проживання сім`ї (квартиру АДРЕСА_2 ) та вивезла спільно нажите майно подружжя, а саме: телевізор марки LG 47LB572V, 2014 року випуску та грошові кошти в розмірі: 30 000 доларів США, 10 000 Євро та 100 000 російських рублів, що в перерахунку на національну валюту становить загальну суму 1 269 700грн. Зважаючи на те, що телевізор перебуває в користуванні відповідачки, тому вважає, що йому належить 1/2 частини його вартості, а саме: 3 195 грн. відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, виконаного ПП «Авто-Експрес від 07.09.2019р., який долучений до матеріалів справи та 1/2 частина грошових коштів в сумі 594 850грн.

Підсумовуючи наведене, позивач в прохальній частині позову просить суд:

- Визнати право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на 1/ 2 частини грошових коштів отриманих від продажу, згідно Договору купівлі-продажу № 964 від 25.04.2017, квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м. вартістю 347 000 грн. та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів в сумі 173 500 грн;

- Визнати право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя на телевізор марки LG 47LB572V, 2014 року випуску, вартістю 6 390 грн. за ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , грошову компенсацію 1/2 частки телевізора марки LG 47LB572V, 2014 року випуску, в розмірі 3 195 грн.

- Визнати право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на 1/2 частини грошових коштів на загальну суму 1 189 700 грн., які зберігалися за адресою: АДРЕСА_4 та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , у користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів в сумі 594 850 грн.

- Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати в сумі 33 942,15 грн., з яких : 5,763 грн. судового збору та 30 750 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами подала відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача з посиланням на норми статей 65 СК України та 203 ЦК України, статей 133, 127, 178 та 255 ЦПК України просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі в зв`язку з його надуманістю та необгрунтованістю (а.с. 94-96).

Сторона позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Сторона відповідач в судовому засіданні не визнала вимоги позову, просила суд у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наведене узгоджується також і з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому судом встановлено і не заперечується сторонами, що 17.11.2020 судом в іншій справі №344/5640/19, провадження №2/344/692/20 вже було здійснено розподіл майна подружжя.

В даній же справі позивач прохає про поділ наступного спільно нажитого майна подружжя, а саме : визнати права власності на 1/ 2 частини грошових коштів, що становить суму в розмірі 173 500 грн., отриманих від продажу квартири, згідно Договору купівлі-продажу № 964 від 25.04.2017; визнати право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя на телевізор марки LG 47LB572V, 2014 року випуску, вартістю 6 390 грн. за відповідачем та стягнути в коисть позивача грошову компенсацію 1/2 частки телевізора марки LG 47LB572V, 2014 року випуску, в розмірі 3 195 грн.; визнати право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за позивачем на 1/2 частини грошових коштів на загальну суму 1 189 700 грн., які зберігалися за адресою: АДРЕСА_4 та стягнути з відповідача у користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів в сумі 594 850 грн, а також понесені судові витрати.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно до ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; а згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог позивача, де він просить суд визнати право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 , на 1/ 2 частини грошових коштів отриманих від продажу, згідно Договору купівлі-продажу № 964 від 25.04.2017, квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м. вартістю 347 000 грн. та стягнути з ОСОБА_3 , в користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів в сумі 173 500 грн., то слід вказати таке.

Як вже зазначалося вище, за приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес і іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, важливою складовою є саме наявність порушеного права, свободи чи інтересу.

Порушення прав, свобод чи інтересів не повинно бути абстрактними, має містити обґрунтування негативного впливу внаслідок такого порушення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси сторони позивача, а не свідчити лише про незгоду сторони позивача з певними діями які не призвели до порушення прав, оскільки це не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Важливим також є і обрання належного способу захисту такого порушеного права.

Сторонами по справі не заперечується, що під час шлюбу було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м., 17.01.2017 (а.с.21) позивач надав свою нотаріально посвідчену згоду на укладення договору купівлі-продажу квартири, а 30.03.2017 (а.с.20 ) позивач нотаріально скасовує свою попередню заяву, в іншого приватного нотаріуса, в подальшому же 25.04.2017 відбувається укладення договору купівлі продажу квартири за визначеною ціною у 36003,00 грн.

Оскільки на момент відчуження квартири сторони перебували в шлюбі і після укладення цього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.04.2017 подружжям в шлюбі надалі пізніше придбавався автомобіль Мерседес, про що прямо в судовому засіданні була надана відповідь позивачем на запитання сторони відповідача і котрий вже в інший справі судом між подружжям поділено, враховуючи розбіжність в ціні вказаній у договорі купівлі-продажу квартири та з огляду на неможливість взяти до уваги вартість квартири вказану позивачем в довідці-висновку про ринкову вартість 1-но кімнатних квартир (а.с. 24), яка надана абстрактно, без безпосереднього огляду та врахування технічного стану конкретної квартири, то суд вважає відсутніми достатні правові підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог, та погоджується із доводами сторони відповідача, про те, що належним способом захисту прав в даному випадку могло б бути звернення в суд із позовом про оскарження правочину щодо купівлі-продажу такого нерухомого майна, однак такого зроблено не було і суд про таке невідомо.

Щодо вимог позову про визнанання право власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя на телевізор марки LG 47LB572V, 2014 року випуску, вартістю 6 390 грн. за відповідачем та стягнення в користь позивача грошової компенсацію 1/2 частки телевізора марки LG 47LB572V, 2014 року випуску, в розмірі 3 195 грн., то суд вказує таке.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що вкзане спріне майно було придбано та набуто сторонами під час спільного проживання, а відповідач в подальшому це майно присвоїла собі. З представленої фототаблиці (а.с. 149-153) не можливо підтвердити факт заволодіння відповідачем телевізором з діагоналлю 47 дюймів, тобто з габаритами 1073х676х255 мм та вагою 12,7 кг (а.с. 37), адже з наданих фотографій цього не вбачається, як і не вбачається, що сторонні особи також виносять хоч якесь майно з подібними габаритами, або габаритами пральної машини, яка відповідно до звернення в правоохоронні органи ОСОБА_1 також була винесена з квартири, і Довідка №971 від 21.02.2019 по розгляду такого звернення позивача долучено в підтвердження такого заволодіння телевізором в односторонньому порядку відповідачем.

Отож суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Щодо вимог позову про визнання права власності у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за позивачем на 1/2 частини грошових коштів на загальну суму 1 189 700 грн., які зберігалися за адресою: АДРЕСА_4 та стягнення з відповідача у користь позивача грошової компенсації 1/2 частини грошових коштів в сумі 594 850 грн., то слід вказати наступне.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5 , який вказав, що позивач є його родичем, свідок знає, що позивач був на заробітках за кордоном, коли повернувся, то виявив пропажу всіх грошових коштів (100 тис. російських рублів, 30 тис американських доларів та 10 тис Євро), що сума була саме такою свідку відомо, бо він про це чув зі слів позивача і був присутнім при перерахунку грошей з сейфа.

Щодо показань свідка, допитаного в судовому засіданні, то слід вказати, що судом не було встановлено об`єктивних, чітких та несуперечливих показань свідка, які необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання допитаного свідка, який є родичем позивача по справі, з урахуванням усіх заяв сторін та обставин справи не дають змогу встановити зв`язок між поясненнями сторін і спірними правовідносинами, та фактично є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі письмові докази та пояснення сторін, показання допитаного свідка в більшості носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін, пербування позивача за кордоном, однак не підтверджують безсумнівно ті обставини, котрі сторона позивача намагалася довести за допомогою показань цього свідка, а тому суд оцінює їх критично.

В підтвердження цих вимог позивачем також надано копію довідки №108 від 05.07.2019 про його заробіток за період з січня 2011 по травень 2019 (а.с.22).

Зазначена довідка, лише підтверджує факт отримання позивачем заробітної плати в Російській Федерації, однак враховуючи період за який вона видана, з огляду на те майно, яке як встановлено судом сторони набували під час перебування в шлюбі і котре вже поділено судом в іншій справі щодо поділу майна подружжя, інші витрати, котрі супутні та притаманні подружжю і сім`ї в цілому, то суд вважає, що ця довідка не є належним доказом наявності у подружжя станом на час припинення фактичних шлюбних відносин зберігань та заощаджень в сумі 100 тис. російських рублів, 30 тис американських доларів та 10 тис Євро. і які не розподілені між ними.

Отож ці вимоги позову не підлягають також до задоволення в зв`язку з недоведеністю цих позовних вимог перед судом та їх переконливістю.

Відтак на основі з`ясованих в судовому засіданні обставинах, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат слід провести, згідно до ст. 141 ЦПК України відповідно до підтверджуючих такі витрати документів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265,268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шамотайло О.В.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.06.2021 року.