Справа № 639/5642/20
Провадження № 2/639/288/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Безбородько І.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/5642/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю, суд

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю, в якій просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 47,8 кв.м, житловою площею 22,4 кв.м з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в цілому.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві власності належить: ОСОБА_1 - 112/1000 частин згідно свідоцтва про право особистої власності, видане 17.05.1960р. Райжитлоуправлінням Жовтневого району м. Харкова та 112/1000 частин згідно свідоцтва про право на спадщину, видане 11.06.1991 року; ОСОБА_3 - 8/100 частин згідно договору дарування, посвідченого 19.06.1997 р.; ОСОБА_4 - 55/100 частин згідно рішення народного суду 2-ї дільниці Жовтневого району м. Харкова від 21.03.1960р.; ОСОБА_5 - 112/1000 частин згідно свідоцтва про право особистої власності, видане 24.04.1961р. Райжитлоуправлінням Жовтневого району м. Харкова; ОСОБА_6 - 11/1000 частин згідно свідоцтва про право особистої власності, видане 24.04.1961р. Райжитлоуправлінням Жовтневого району м. Харкова; ОСОБА_2 - 417/1000 частин згідно договору дарування, посвідченого 18.10.2005р. приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А.

Позивач зазначає, що він багато років проживає в житловому будинку «А-1» загальною площею 47,8 кв.м, житловою площею 22,4 кв.м. Інших власників частин будинку немає. Відповідач ОСОБА_2 проживає в житловому будинку літ. «Б-1».

Співвласника будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 померли.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку та проживає там з 1960 року, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, сплачує всі комунальні платежі, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків.

28 вересня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої він просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 47,8 кв.м, житловою площею 22,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому позивач посилається на обставини, які викладені в його первісному позові.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. Призначено підготовче судове засідання.

08 листопада 2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої він просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 47,8 кв.м, житловою площею 22,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вцілому. В обґрунтування позову посилається на те, що він є співвласником спірного будинку. З 2005 року він постійно безперервно проживає в будинку літ. А-1, відкрито користується ним, доглядає за будинком та утримує його, сплачує всі комунальні платежі, робить поточний та капітальний ремонт. Вищевказані обставини вимусили ОСОБА_2 звернутися до суду з зустрічним позовом.

08 листопада 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої він просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок Б-1 загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю до розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів, витребувано з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Харків) витяги з державного реєстру актів цивільного стану записів про смерть наступних осіб: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від08 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/5642/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 , підтримав свій позов та дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за: ОСОБА_3 - 8/100 частин згідно договору дарування, посвідченого 19.06.1997 р. 5-тою ХДНК, р.№3-1536; ОСОБА_4 - 55/1000 частин згідно рішення народного суду 2-ї дільниці Жовтневого району м. Харкова від 21.03.1960р., справа №2-127; ОСОБА_1 - 112/1000 частин згідно свідоцтва про право особистої власності, видане 17.05.1960р. Райжитлоуправлінням Жовтневого району м. Харкова та 112/1000 частин згідно свідоцтва про право на спадщину, видане 11.06.1991 року 5-тою ХДНК, р.№4-1336; ОСОБА_5 - 112/1000 частин згідно свідоцтва про право особистої власності, видане 24.04.1961р. Райжитлоуправлінням Жовтневого району м. Харкова; ОСОБА_6 - 112/1000 частин згідно свідоцтва про право особистої власності, видане 24.04.1961р. Райжитлоуправлінням Жовтневого району м. Харкова; ОСОБА_2 - 417/1000 частин згідно договору дарування, посвідченого 18.10.2005р. приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А., р.№ 10060, що підтверджується довідкою КП «ХМБТІ» від 05.06.2020 року. ( а.с. 6-7)

Як пояснив суду сторони, домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків літ. А-1 та літ. Б-1. Будинком літ.А-1 користується ОСОБА_2 , а будинком літ. Б-1 користується ОСОБА_1 . Інші співвласники в будинку не проживають, оскільки, як відомо сторонам, вони померли. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривалий час, більше десяти років відкрито, безперервно користуються спірним майном, дбають про його стан, оплачують комунальні платежі, а отже за ними може бути визнано право власності в порядку набувальної давності.

Як вбачається з актового запису про смерть №9036 від 18.12.1070 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с. 108-109)

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть №10388 від 16.11.2004 року. ( а.с. 110-112)

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про смерть №8734 від 05.12.1981 року. ( а.с. 113-234)

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, згідно зі статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Позивачі зазначають, що протягом тривалого часу, а саме позивач ОСОБА_1 з 1960 року, а позивач ОСОБА_2 з 2005 року, добросовісно та відкрито володіють будинком АДРЕСА_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності. Їм достовірно відомо про те, що крім них є інші співвласники будинку, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , отже вони знали, що заволоділи чужою річчю, тому таке володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння. У зв`язку зі смерті співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входить і частини будинку, які належить кожному із спадкодавцем, отже є спадковим майном, право власності на яке може перейти до спадкоємців.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю. А тому відсутня така умова для набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісність та безтитульність володіння.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачами, як за основним позовом так і за зустрічним позовом, не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 328, 344 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю - відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 09.03.2021 року.

Суддя В.В. Труханович