КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №754/9468/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7701/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 4 березня 2021 року (суддя Панченко О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЕКОС-53А», треті особи: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 про вселення,

встановив:

у липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування кімнатою АДРЕСА_1 , шляхом надання йому ключів від вхідних дверей у кімнату № АДРЕСА_1 ; вселити його в кімнату № АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у квітні 2006 року він був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником четвертого розряду до ТОВ «Бетон Комплекс» і працював на вказаному підприємстві по липень 2011 року. Через рік праці йому було видано ордер на заселення до кімнати в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , в якій він зробив капітальний ремонт, зареєструвався 26 жовтня 2007 року та постійно користувався кімнатою у гуртожитку, сплачував рахунки за житлово-комунальні послуги. 3 липня 2017 року його незаконно виселили з кімнати і все його майно винесли у коридор, зі слів сусідів це було зроблено за розпорядженням голови ОСББ.

Позивач стверджував, що він на законних підставах вселений у гуртожиток, проживав у ньому більше 10 років, це його зареєстроване місце проживання, іншого житла він не має, у визначеному законом порядку не був позбавлений права користування житловим приміщенням, заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги не мав, тому його незаконне виселення грубо порушує його права, а Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» не є власником гуртожитку та не має повноважень щодо самостійного вирішення питань щодо виселення будь-яких осіб.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначав, що його незаконно було позбавлено житла, він зазнав суттєвих значних незручностей, пережив

страшенну нервову напругу, стрес, негативні емоції, переживання, в результаті чого у нього погіршився стан здоров`я.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 4 березня 2021 року провадження в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди закрито у зв`язку із відмовою позивача від цих позовних вимог.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 4 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як суд першої інстанції не зазначив, на підставі яких норм ним не було прийнято визнання відповідачем позову в частині позовних вимог про вселення позивача.

Позивач вважає, що прийняття судом визнання позову відповідачем - Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЕКОС-53А», не може суперечити інтересам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А», оскільки це одна й та сама юридична особа, перейменування юридичної особи ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А» на «ОСББ «ЕКОС 53А» зареєстровано 26 серпня 2018 року, тому суд дійшов до висновків, що не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , апеляційний суд притягнув до участі у справі його правонаступника - ОСОБА_2 .

Відповідач та третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання своїх представників не направили, третя особа направила до суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника, відповідач клопотання про перенесення судового засідання не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника - адвоката Шморгуна Р.М., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Святогора Є.А., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 квітня 2006 року позивач був прийнятий слюсарем-ремонтником до ТОВ «Бетон Комплекс».

26 вересня 2007 року ОСОБА_1 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ТОВ «Бетон Комплекс» від 25 вересня 2007 року видано ордер № 5 на заселення в гуртожиток по АДРЕСА_1 . 26 жовтня 2007 року позивач був зареєстрований у гуртожитку.

9 липня 2011 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «Бетон Комплекс» за прогули відповідно до наказу № 33 від 20 липня 2011 року.

Наказом ДП «Екос» № 72 від 28 вересня 2012 року гуртожиток по АДРЕСА_1 передано безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Рішенням Київської міської ради № 596/7933 від 24 травня 2012 року «Про приватизацію житлових приміщень у гуртожитках м. Києва » будинку АДРЕСА_1 залишено статус «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію його жилих приміщень.

5 березня 2015 року у гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровано об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-а» та житловий комплекс передано на баланс ОСББ, згідно розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 571 від 5 жовтня 2016 року.

З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивач сплачував комунальні послуги за користування кімнатою АДРЕСА_1.

30 червня 2017 року між ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-а» та ОСОБА_3 був укладений договір найму жилого приміщення АДРЕСА_1 , а згідно акту приймання передачі жилої площі від 3 липня 2017 року кімната була передана у користування ОСОБА_3 .

Рішенням загальних зборів ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-а» від 22 травня 2018 року змінено назву ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А» на ОСББ «Екос-53А», затверджений статут ОСББ «Екос-53А», обрано головою правління ОСББ Голубенка С.П. Вказані зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23 червня 2018 року.

3 серпня 2018 року голова правління ОСББ «Екос-53А» Голубенко С.П. направив до Деснянського районного суду м. Києва заяву про визнання позову ОСОБА_1 про вселення.

3 лютого 2021 року відповідачем повторно подано до Деснянського районного суду м. Києва заяву про визнання позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до участі у справі у якості третьої особи не залучено ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А», у якого наявні судові спори з ОСББ «Екос 53-А», а тому прийняття судом визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог буде суперечити правам та інтересам ОСББ «Самоврядна громада Жукова, 53А».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною 1 статті 47 ЦПК України визначено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи (ч.1 ст. 53 ЦПК).

Статтею 80 ЦК України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення судом рішення у даній справі ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53А» , як юридична особа, зареєстрована не була, державним реєстратором здійснено реєстрацію зміни назви ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53А» на ОСББ «Екос 53-А», тому суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку про необхідність залучення до участі у даній справі ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53А» та про порушення прав та інтересів цієї організації даним позовом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пунктом 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (далі - Примірне положення), гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із частиною другою статті 128, статті 129 ЖК УРСР, частини першою статті 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року № 6-71цс11.

Ордер № 5 виданий 26 вересня 2007 року ОСОБА_1 на заселення до гуртожитку по АДРЕСА_1 є чинним і у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Матеріали справи не містять доказів визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у гуртожитку, або про його виселення у зв`язку із звільненням за порушення трудової дисципліни в судовому порядку, а відтак його виселення із кімнати гуртожитку у позасудовому порядку є протиправним.

Крім того, з наданих суду доказів вбачається, що на час розгляду спору судом позивач є зареєстрованим у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги про вселення є правомірними.

Разом з цим, під час судового розгляду було встановлено, що кімната АДРЕСА_1 , у яку його просить вселити позивач, передано для проживання ОСОБА_3 , з яким ОСББ уклало договір найму 30 червня 2017 року.

Під час судового розгляду позивач не заявляв вимог про визнання вказаного договору найму недійсним та не ставив питання про виселення ОСОБА_3 зі спірної кімнати.

Не дивлячись на визнання позову ОСОБА_1 , голова правління ОСББ «Екос-53А» Голубенко С.П. 2 листопада 2020 року уклав договір найму житлового приміщення з ОСОБА_2 , передавши їй у користування спірну кімнату АДРЕСА_1.

Вказаний договір найму також не був оспорений ОСОБА_1 і позивач не ставив питання про виселення ОСОБА_2 зі спірної кімнати.

За таких обставин, на час розгляду справи апеляційним судом спірна кімната АДРЕСА_1 не є вільною, ОСОБА_1 не заявляв вимог про виселення осіб, які займають спірну кімнату, а відтак суд не може ухвалити рішення про вселення позивача у вказану кімнату та прийняти визнання позову відповідачем, так як це суперечить правам та інтересам ОСОБА_2 .

Також апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити рішення про вселення ОСОБА_1 до гуртожитку по АДРЕСА_1 , без зазначення конкретного жилого приміщення, так як суду не надано доказів наявності у будинку вільних житлових приміщень.

Встановивши під час судового розгляду, що спірна кімната не є вільною, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ЦПК України є роз`яснив позивачу наслідки не вчинення процесуальної дії, а саме уточнення позовних вимог, що позбавлений можливості зробити апеляційний суд, так як згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду було доведено неправомірне виселення позивача із кімнати АДРЕСА_1 у позасудовому порядку та наявність правових підстав для його вселення. Однак, порушене право позивача не може бути захищено у зв`язку із неправильно обраним ОСОБА_1 способом захисту, так як вимоги про виселення осіб, які займають спірну кімнату і з якими відповідач уклав договір найму, позивачем заявлено не було.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають наданим учасниками справи доказам, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 4 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЕКОС-53А», треті особи: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 про вселення залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до

Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 липня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк