22-ц/804/1725/21
265/6143/20

Єдиний унікальний номер 265/6143/20
Номер провадження 22-ц/804/1725/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лісового О.О., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря Целовальник К.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Головне управління ДФС України,

відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2021 року у складі суду Вайновського А.М., у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява, мотивована тим, що 14.05.2020 старшим оперуповноваженим УОЗ ГУ ДФС в Донецькій області Рижак А.В. відносно нього був складений протокол № 0364 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП. Крім того 14.05.2020 з його торгівельного обороту для тимчасового зберігання було вилучено товарно-матеріальні цінності на суму 124 229,75 грн, згідно акту опису.

23 червня 2020 року відносно нього Іллічівським районним судом міста Маріуполя було винесено постанову про закриття адміністративного провадження за ч. 1 ст. 164 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а вилучений товар повернуто.

Внаслідок протиправних дій працівників ГУ ДФС в Донецькій області йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості здійснювати протягом 51 день торгівлю та одержувати прибуток, у зв`язку з чим він відчував психологічний розлад та душевні страждання. Він був змушений доказувати свою невинуватість у суді та користуватися платними послугами адвоката.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 200 000,00 гривень, оскільки сума виручки за 51 день торгівлі склала б 239,417 гривня. На підставі вище викладеного просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000,00 гривень, судові витрати, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача Головного Управління ДФС в Донецькій області, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в своєму позові він вказував якими саме діями працівників ГУ ДФС України в Донецькій області йому була завдана моральна шкода, в чому вона полягає та її розмір, що підтверджено матеріалами справи.

Безпідставні дії посадової особи відповідача призвели до негативних наслідків для нього. А саме, з 14.05.2020 року його торгівельний об`єкт не працював, оскільки товар було вилучено, внаслідок чого він не одержував виручки та прибутку, необхідного для здійснення оплати праці робітників, відповідних податків, оренди, тощо.

Фактично з вини працівників ДФС він був обмежений у праві власності на належні йому ТМЦ на суму 124 229,75грн. Тобто, з 14.05.2020 року до набуття чинності постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя саме до 03.07.2020 року 51 день його торговельний об`єкт не працював, і він був позбавлений єдиного офіційного джерела існування своєї сім`ї.

Негативні наслідки пов`язані з неправомірними діями відповідача, спричинили йому моральну шкоду, яка полягала у тяжкому матеріальному становищі, він відчував психологічний розлад, душевні страждання, та внутрішнє занепокоєння. Щоб сплачувати податки, оренду, заробітну плату продавцям і якось виживати, він був змушений просити гроші у борг.

Моральну шкоду оцінив в 200 000грн.виходячи з суми виручки, яку він би отримав при звичайних обставинах. Згідно бухгалтерських даних, з 24.03.2020 року по 13.05.2020 року, тобто за 51 день до вилучення товару, виручка від продажу товару у торговельному приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , складала 239 471,05грн.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 , представник відповідача Головного управління ДФС України, представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області в суд апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №0364 від 14.05.2020 року ОСОБА_1 14.05.2020 року о 14 годині в торгівельному павільйоні, розташованому в АДРЕСА_1 , з метою отримання прибутку реалізував тютюнові вироби та алкогольні напої без отримання відповідних дозвільних документів, чим порушив ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

Згідно акту опису речей вилучених для тимчасового зберігання від 14.05.2020 року з торгівельного обороту було вилучено товарно-матеріальних цінностей на суму 124 229,75 грн.

Згідно постанови Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 23.06.2020 адміністративне провадження за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Вилучений товар було повернуто ОСОБА_1 Постанова набрала законної сили 03.07.2020 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що старший уповноважний УОЗ ГУ ДФС Рижак А.В. безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першої статті 164 КУпАП, відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та підприємницької діяльності.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що по протоколу про адміністративне правопорушення №0364 від 14.05.2020 року, суд прийняв рішення про закриття провадження внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення. В постанові суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не зазначено протиправність дії працівників ДФС, а сам по собі факт закриття провадження у справі не можуть бути підставою для відшкодування шкоди.

Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що закриття справи про адміністративне правопорушення не є самостійною підставою для виникнення права на відшкодування шкоди, а є передумовою для відшкодування такої шкоди у разі вчинення відповідними особами дій, які полягали б у незаконному накладенні адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, вчиненні інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконній конфіскації майна, незаконному накладенні штрафу.

При цьому, апеляційний суд враховує та вважає правильним посилання суду першої інстанції на правовий висновок, зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 21 жовтня 2020 року за наслідками розгляду справи № 312/262/18.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: О.О. Лісовий

М.Ю. Лопатіна