Провадження номер 22-ц/812/1317/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю. В.,

за участі:

представника боржника Нікітіної Ю. В.,

державного виконавця Брушковської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської Олени Василівни,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу про визнання незаконними дій державного виконавця Брушковської О. В. щодо нарахування заборгованості по аліментах та скасування розрахунку заборгованості від 30.03.2020.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу із збільшеними вимогами, у якій просив визнати неправомірним проведений державним виконавцем Брушковською О. В. у виконавчому провадженні №47931705 розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 30 березня 2020 року; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення 30 березня 2020 року постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії, тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів, що містились на банківських рахунках від 14 квітня 2020 року; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу від 15 квітня 2020 року; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 24 березня 2021 року.

Обґрунтовуючи свою скаргу, заявник вказував, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заявник зазначав, що він належним чином сплачував аліменти, що підтверджується складеними державним виконавцем розрахунками.

Однак, державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» після досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив перерахунок аліментів, визначивши наявною заборгованість у сумі 567 089,18 грн. У зв`язку з цим державний виконавець тимчасово обмежив заявника у вищевказаних його правах та здійснив нарахування штрафу і виконавчого збору.

Посилаючись на неправомірність дій державного виконавця щодо викладеного, заявник просив його скаргу задовольнити.

Не погоджуючись із скаргою, Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Інгульський ВДВС м.Миколаєва) подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність поданої ОСОБА_1 скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Обґрунтовуючи свій відзив, Інгульський ВДВС м.Миколаєва зазначав, що відповідно до положень ст.195 Сімейного кодексу України державний виконавець був зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки стягувачем була подана заява про перерахунок заборгованості у зв`язку з встановленням розміру заробітку боржника, який він одержав за кордоном. Здійснені державним виконавцем обмеження прав позивача відповідали вимогам законодавства і були тимчасовими. Після сплати заборгованості вони були скасовані державним виконавцем.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Брушковської О. В. в частині винесення постанов від 15 квітня 2020 року про накладення штрафу та від 24 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року скаргу ОСОБА_1 в іншій частині задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Брушковської О. В. щодо винесення 30 березня 2020 року постанов про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії, у праві виїзду за межі України.

У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем здійснено перерахунок розміру заборгованості із дотриманням вимог ст.195 СК України, а тому відсутні підстави вважати, що дії державного виконавця були неправомірними. Оскільки у боржника станом на 30 березня 2020 року була наявна заборгованість за аліментами, то накладення арешту на його кошти на банківських рахунках було здійснено державним виконавцем відповідно до вимог закону правомірно. Разом з тим, суд вважав, що державний виконавець застосував до боржника обмеження 30 березня 2020 року передчасно, оскільки боржник був позбавлений можливості ознайомитися із розрахунком заборгованості від 30.03.2020 та сплатити заборгованість. За такого він вважав правильним визнати дії державного виконавця неправомірними щодо винесення постанов про обмеження прав заявника.

З зазначеною ухвалою не погодилися усі учасники справи, у зв`язку з чим подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду в частині відмови у задоволенні його вимог про визнання неправомірним проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 30.03.2020 та визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 14.04.2020 про арешт коштів, що містилися на банківських рахунках. ОСОБА_1 просив ухвалу суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги в цій частині.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказував, що судом неправильно оцінено наявні в матеріалах справи докази та розтлумачено норми права.

Інгульський ВДВС м.Миколаєва не погодився з ухвалою суду в задоволеній частині, у зв`язку з чим просив ухвалу в цій частині скасувати.

Апелянт вказував, що державний виконавець діяв відповідно до вимог закону, а тому відсутні підстави визнавати його дії неправомірними.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі наголошувала на тому, що скарга ОСОБА_1 , подана ним у квітні 2021 року, не є скаргою із збільшеними вимогами, а фактично є іншою скаргою з іншим предметом та підставами, що виключало можливість її розгляду. Подана ОСОБА_1 фактично нова скарга мала бути передана для автоматичного розподілу з метою визначення складу суду, що судом зроблено не було.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в редакції від 27 квітня 2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга Інгульського ВДВС м.Миколаєва підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення нею повноліття.

На підставі вищезазначеного рішення суду 23 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження №47931705.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що ОСОБА_1 періодично мав заборгованість за аліментами. Державний виконавець Брушковська О. В. складала розрахунок заборгованості за аліментами, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, який направляла сторонам виконавчого провадження. Боржник надсилав державному виконавцю квитанції про сплату заборгованості.

У жовтні 2015 року державним виконавцем було отримано інформацію від капітана Миколаївського морського порту про те, що ОСОБА_1 07 листопада 2014 було отримано посвідчення особи моряка, термін дії якого до 07.11.2019.

Згідно з даними Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_1 з 2015 до 2019 рр. декілька разів виїжджав за межі України.

У серпні 2019 року стягувач подала заву про здійснення розрахунку аліментів не за середнім заробітком для даної місцевості, а за реальними доходами ОСОБА_1 , оскільки за час здійснення виконавчого провадження він працював за кордоном де отримував заробітну плату, про що свідчать його виїзди за кордон, а також придбання ним квартири та автомобіля.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає, що 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Державний виконавець неодноразово викликала боржника для дачі пояснень. ОСОБА_1 пояснював, що постійного місця роботи не має, його середньомісячна заробітна плата становить 3500 грн.

26 вересня 2019 року державним виконавцем отримано відповідь з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, до якої було додано послужну книжку моряка та посвідчення особи моряка на ім`я ОСОБА_1 . Вказані документи доводять факт працевлаштування боржника протягом 2015-2019 років на суднах іноземних компаній.

Виписка по рахунках ОСОБА_1 у АТ «Перший український міжнародний банк» з 2015 до 2019 рр. свідчить про отримання боржником доходів у доларах США.

З урахуванням вказаної інформації 30 березня 2020 року державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам за період з грудня 2014 року до 13 листопада 2019 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за цей період становила 567 089,18 грн.

Цього ж дня, головним державним виконавцем Брушковською О.В. винесено постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

14 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арештів коштів ОСОБА_1 на банківських рахунках.

Постановою від 17 березня 2021 року державним виконавцем здійснено опис та арешт легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT білого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 .

24 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що суму заборгованості по аліментам у розмірі 567 089, 18 грн та штраф у розмірі 41 558, 57 грн отримала у повному обсязі.

26 березня 2021 року державний виконавець Брушковська О. В. у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду ОСОБА_1 винесла постанови про закінчення виконавчого провадження, про зняття арешту з коштів, про скасування тимчасових обмежень.

Відповідно до вимог статей 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець має право накладати арешт на кошти боржника у банках. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження боржника у праві полювання, тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення і направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч.5 ст.74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, вказані постанови, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Стаття 195 СК України передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними розрахунку заборгованості за аліментами від 30.03.2020, здійсненого державним виконавцем Брушковською О. В., а також постанови про арешт коштів від 14.04.2020 є правильним.

Досліджені судом докази доводять, що державний виконавець правомірно здійснила перерахунок заборгованості за аліментами, оскільки ОСОБА_1 протягом здійснення виконавчого провадження декілька років приховував факт отримання ним доходів за кордоном.

Посилання його на те, що дії державного виконавця неправомірні, бо донька вже досягла 18 років станом на 30.03.2020, є помилковими, оскільки виконавче провадження не було закінчено через дії самого боржника, який приховував свої доходи. Якщо б заявник цього не робив, то і закінчення виконавчого провадження відбулося б вчасно.

Твердження заявника про те, що державний виконавець не міг нараховувати аліменти у сумі більшій ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, є хибним, оскільки у випадку розгляду судом справи у позовному провадженні і ухваленні рішення по справі, норми сімейного законодавства не містять обмеження розміру аліментів.

Доводи заявника про те, що державний виконавець неправомірно визнав його доходами (заробітною платою) гроші, які були вказані на його банківському рахунку, оскільки це не підтверджено доказами, колегія суддів відхиляє, тому що протилежного ОСОБА_1 також не довів.

Накладення арешту державним виконавцем на кошти боржника у банківських установах було здійснено державними виконавцем відповідно до вимог законодавства, оскільки у ОСОБА_1 була наявна заборгованість за аліментами.

За такого, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Такої ж думки колегія суддів і щодо скарги ОСОБА_2 . Оскільки судом першої інстанції розглядалася не позовна заява ОСОБА_4 , а скарга на неправомірні дії державного виконавця, неправомірність здійснення яких випливала, на думку заявника, з одного факту здійснення державним виконавцем неправомірного розрахунку заборгованості за аліментами, то суд правомірно прийняв до розгляду скаргу із збільшеними позовними вимогами.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги Інгульського ВДВС м. Миколаєва, то колегія суддів вважає їх слушними.

Оскільки норми ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають обов`язку державного виконавця перед винесенням оскаржуваних постанов про обмеження прав боржника повідомляти його про наявну заборгованість, то винесення ним вказаних постанов у день складання розрахунку заборгованості не протирічить вимогам законодавства. Достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі. Отже, не можна вважати, що дії державного виконавця були неправомірними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала у задоволеній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 . В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін, оскільки викладені судом висновки відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 червня 2021 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської Олени Василівни щодо винесення постанов від 30 березня 2020 року про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог скарги ОСОБА_1 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.