Провадження № 2-з/752/630/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кахно І. А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Медвецьким Олексієм Юрійовичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків та упущеної вигоди,

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/15127/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків та упущеної вигоди у розмірі 3 194 013 грн.

13 липня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Медвецьким О. Ю., про забезпечення позову у цивільній справі № 752/15127/21, у якій позивач просить накласти арешт на житловий будинок загальною площею 156,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 224), який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що предметом даного позову є відшкодування збитків та упущеної вигоди у розмірі 3 194 013 грн, що в 532 рази перевищує мінімальну заробітну плату в Україні. Позивач має обґрунтовані побоювання, що спільно діючи відповідачі вживатимуть заходи із зменшення обсягу майна, яке перебуває у їх спільній сумісній власності подружжя з метою подальшого позбавлення позивача можливості використовувати свої права щодо примусового стягнення грошових коштів. Тобто, невжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначений об`єкт нерухомого майна надасть можливість відповідачам відчужити майно, яке може стати запорукою реального виконання прийнятого рішення про стягнення значної грошової суми у розмірі 3 194 013 грн, що водночас зробить неможливим чи істотно ускладнить виконання рішення суду. На думку позивача, якщо не забезпечити позовні вимоги, відповідач, використовуючи недосконалість чинного законодавства України зможе законно ухилитися від виконання рішення протягом 88 років, оскільки з огляду на мінімальну заробітну плату та заборону стягувати кошти більше 50% доходів боржника, суму у розмірі 3 194 013 грн один відповідач буде повертати грошові кошти позивачу більше 88 років, а у двох відповідачі будуть віддавати кошти протягом 44 років, що не може бути адекватним виконанням рішення. Позивач звертає увагу на те, що вартість будинку, на який просить накласти арешт, є співмірною із ціною позову.

Крім того, у власності відповідачів є і інше майно, тому накладення арешту на невелику його частину, зокрема будинок, не вплине на майновий стан відповідачів, натомість забезпечить подальше виконання рішення суду.

Разом із тим, на думку позивача, відповідач-1 дізнавшись про те, що позивач планує стягувати упущену вигоду у розмірі 3 194 013 грн, почав реалізовувати власне майно, тобто фактично почав готуватись від ухилення від виконання рішення. Так, 31 травня 2021 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 752/15127/21 передано головуючому судді Кахно І. А.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до позовної заяви документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/3399/20, від 14 січня 2021 року провадження № 61-16635св20, від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19, від 04 червня 2020 року у № 200/12227/17).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом із тим, заявником не надано достатнього обґрунтування, а судом не встановлено обставин, на підтвердження вчинення відповідачами дій, спрямованих на реалізацію житлового будинку загальною площею 156,5 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накласти арешт на який просить позивач, чи підготовчі дії до його реалізації чи розпорядження ним, що унеможливить чи утруднить виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Той факт, що 31 травня 2021 року відповідач ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 не є беззаперечним доказом вважати, що остання намагається ухилитися від виконання у майбутньому судового рішення та разом із чоловіком мають намір відчужити і вказаний житловий будинок. Крім того, продаж вказаної квартири було вчинено до подання позивачем указаного позову та до відкриття провадження у справі № 752/15127/21.

Оскільки позивачем під час звернення до суду із заявою про забезпечення позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на відчуження належного їм житлового будинку або їх намір на вчинення таких дій, то суд за наведених обставин не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Самі по собі припущення заявника про можливі недобросовісні дії з боку відповідачів щодо вказаного житлового будинку без належного підтвердження не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Заявником не доведено обґрунтованого підтвердження наміру відповідачів навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Ураховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Медвецьким Олексієм Юрійовичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків та упущеної вигоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена суддею 15 липня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно