Провадження № 2/760/397/21
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

12 липня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л.,

секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника позивача - Фокіної О.С. (довіреність № 09/07 від 09.07.2021);

розглянувши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортна Оселя» /далі - ТОВ «Комфортна Оселя»/ (; адреса: 03039, м. Київ, пр.-т. Голосіївський, буд. 62) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

05.11.2019 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, в якій ставилось питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у розмірі 109 315,30 грн за договором від 27.05.2010 про умови користування приміщенням та пр. участь у витратах на утримання будинку, прибудинкової території та надання житлово-комунальних послуг відносно квартини АДРЕСА_3 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.11.2019 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.09.2020 від позивача до суду надійшла заява про зміну предмета позову шляхом зменшення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комфортна Оселя» заборгованості у розмірі 31 073,68 грн.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 117 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.04.2021.

05.04.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з критичним станом поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Розгляд справи відкладено на 12.07.2021.

В судове засідання 12.07.2021 з`явився представник позивача.

Щодо дотримання правил підсудності

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В контексті визначення підсудності спору, суд бере до уваги, що спір у справі стосується стягнення заборгованості за договором б/н від 27.05.2010 про умови користування приміщенням та про участь у витратах на утримання будинку, прибудинкової території та надання житлово-комунальних послуг відносно квартири АДРЕСА_3 .

Частиною 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

Вбачається, що даний правовий висновок має ретроспективну дію, оскільки визначає порядок застосування норми права, яка вже існувала на момент звернення з позовом у даній справі.

Зазначене, зокрема, підтверджується тим, що раніше, у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (п. 42) було роз`яснено, що: «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини».

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Суд враховує в якості консультаційних роз`яснення, викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, за змістом якого якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін. У разі виявлення під час проведення попереднього судового засідання чи під час судового розгляду справи по суті порушення правил виключної підсудності суд ухвалою передає справу на розгляд іншому суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на звернення до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору «судом, встановленим законом».

Концепцію суду, встановленого законом, у значенні, вжитому у статті 6 Конвенції, розкрито у рішенні у справі «Сокуренко проти України», у якому ЄСПЛ зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Разом з тим, ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлено, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як встановлено перевіркою та вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем укладено договір надання житлово-комунальних послуг відносно квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, даний спір виник із приводу стягнення заборгованості за договором від 27.05.2010 про умови користування приміщенням та про участь у витратах на утримання будинку, прибудинкової території та надання житлово-комунальних послуг відносно нерухомого майна.

Враховуючи місцезнаходження нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_3 , що територіально належить до Голосіївського району міста Києва, справа не підлягає розгляду у Солом`янському районному суду міста Києва.

На дотриманні правил виключної підсудності та застосуванні відповідних норм процесуального закону неодноразово наголошував у постановах Пленум Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, Пленум Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у вже згаданому пункті 6.

Також, у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що нерухоме майно, з приводу якого виник спір, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Голосіївського районного суду міста Києва, дослідивши і оцінивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою дотримання правил виключної підсудності та додержання як вимог національного процесуального законодавства, так і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на «суд, встановлений законом», суд прийшов висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

При цьому ч. 3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4, 27, 30, 31, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортна Оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передати за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва (адреса: 03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14-а).

Передачу справи на розгляд вказаного суду за встановленою підсудністю здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. Л. Зуєвич