2/465/989/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.03.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючої судді Ванівського Ю.М.

з участю:секретаря Кремси Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Львові за позовом ОСОБА_1 до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суду із позовною заявою до ЛКП «Львівтеплоенерго», про визнання протиправних дій, повернення переплачених коштів у розмірі 2040,47 грн., а також погасити за рахунок підприємства заборгованість по централізованому опаленню в сумі 1729,74 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 в зоні обслуговування ЛКП «Львівтеплоенерго». Так як позивач є особою з обмеженими можливостями в наслідок війни, він має 100% знижки в межах соціальних стандартів на комунальні послуги. Послуги з централізованого опалення надаються відповідачем на підставі договору приєднання «Про надання послуг з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛКП «Залізничнетеплоенерго» від 01 липня 2014 року. При цьому оригінал даного договору споживачам не надавався, а був розміщений в газеті «Високий Замок» №92 від 01.07.2014 р. на веб сайті відповідача. Відповідно до умов вищевказаного договору, при наявності квартирних лічильників, оплата послуг здійснюється відповідно до показів лічильника. ОСОБА_1 вважає, що відповідачем систематично порушує умови вищевказаного договору, а саме у невірному розрахунку розміру пільги з централізованого опалення, передбаченої законодавством для інвалідів війни. В опалювальний період 2018 року -2019 року нарахування за спожиту теплову енергію для опалення квартири позивача, здійснювалося без врахування показів квартирного лічильника тепла, що суперечить законодавчим вимогам та умовам договору. Свої дії відповідач обгрунтовує тим, що позивачем своєчасно не було проведено метерологічну повірку квартирного лічильника. З огляду на зазначені вище дії, відповідач створив штучну заборгованість станом на 01.10.2019 р. в розмірі 1729 грн.

Крім того, позивач вказує на те, що соціальний норматив на централізоване опалення 1 кв. метра для будинків на 5 і більше поверхів, в опалювальні періоди 2017 та 2018 -2019 р.р. становить 0,0177 Гкал/кв.м. (0,0431 Гкал/кв.м * 0,41). Оскільки пільга для позивача складає 100% то соціальна норма на опалення помешкання (2 особи) становить 0,92925 Гкал. (52,5 кв. м.

Якщо пільговик на опалення своєї квартири площею 68,5 кв.м., відповідно до показника квартирного лічильника спожив теплової енергії менше ніж 0,93 Гкал, то оплата здійснюється за рахунок бюджету, якщо більше 0.93 Гкал., то різниця оплачується за рахунок пільговика.

Так, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» здійснював розрахунок пільги за своєю особистою формулою, а саме кількість фактично спожитої теплової енергії за показом квартирного лічильника, ділять на загальний метраж опалювальної площі квартири позивача, визначаючи фактичну затрату теплової енергії на опалення кв.м. опалювальної площі, і уже отриманий результат умножають на соціальну норму опалювальної площі квартири.

Зазначена методика є неефективною, оскільки в любому випадку позивач вимушений платити за надлишкові метри своєї площі. Крім того, гарантована для позивача пільга чомусь не поширюється на опалення місць загального користування (сходова клітка, ліфти, мусоропроводи, колясочнв).

Крім того, позивач вказує на те, що в опалювальний період 2018-2019 років, нарахування за використану теплову енергію відповідачем здійснювалась без врахування показів квартирного лічильника теплової енергії, які щомісячно позивачем подавалися до підприємства. Свої дії відповідач обгрунтовує тим, що позивачем своєчасно не було проведено періодичну метрологічну повірку квартирного лічильника тепла, тому послуга нараховувалася за показами будинкового вузла обліку. Однак, позивач вважає такі дії протиправними, так як така провірка не відбулася з вини відповідача.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, проти прийняття заочного рішення не заперечив.

Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у його відсутності суду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1

У житловому будинку по АДРЕСА_1 встановлений загальнобудинковий прилад обліку.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення від 03 серпня 2018 року.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).

Відповідно до пункту 12 вказаних Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

З наведеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно з пунктом 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики.

Судом встановлено, що позивач не надав доказів наявності чи відсутності у вказаному будинку встановлення окремого приладу обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, як це передбачено підпунктом 2.1.1. Методики.

Відповідно до п. 1.4 Методики № 359 кількість теплової енергії на опалення місць загального користування окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

У разі наявності у будинку споживачів з окремими квартирними лічильниками, згідно з пунктом 1.4. Методики №359, здійснюється окреме виділення кількості теплової енергії на опалення місць загального користування для таких споживачів.

Усім споживачам, в квартирах яких відсутні засоби обліку (квартирні теплолічильники), на виконання п. 12 Правил № 630, при визначенні розміру плати за послуги теплопостачання, в будинках з будинковим лічильником, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» розподіляє витрати на опалення пропорційно площі їх квартир відразу з урахуванням витрат на опалення місць загального користування та утрат розподільчим трубопроводами. Для цього, показання будинкового лічильника ділиться на опалювальну площу всіх квартир у будинку та отримане значення множиться на площу квартир без лічильників, з`ясовується кількість теплової енергії витраченої на опалення вказаних квартир з урахуванням витрат на опалення МЗК та утрат розподільчими трубопроводами.

Відповідно до п. 28 Правил № 630 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Так, пільги споживачам з оплати з оплати послуг надаються за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством.

Згідно вищевказаної постанови, соціальну норму житла для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) не залежно від джерела та виду енергії в розмірі 21 кв.м опалювальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю. У разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та /або квартирними приладами обліку, встановлено соціальний норматив, в розмірі 0,0548 Гкал на 1 кв.м опалювальної площі на місяці в опалювальний період з урахуванням коригуючих коефіцієнтів, визначених залежно від особливостей регіонів та поверховості будинків. Для Львівської області такі коефіцієнти становлять: для 1-2 поверхових будинків 1,043, 3-4 поверхових будинків - 0,608, будинків на 5 і більше поверхів 0,41.

Отже, соціальний норматив на централізоване опалення для будинків на 5 і більше поверхів розраховується таким чином: 0,0548 Гкал/ м.кв * 0,41 = 0,022467 Гкал/ м.кв, де 0,0548 Гкал/ м.кв соціальний норматив на централізоване опалення 0,41 -коригуючий коефіцієнт для будинків на 5 і більше поверхів у Львівській області.

Обсяг послуг, спожитих понад норму оплачується на загальних підставах.

Нарахування за обігрів місць загального користування відповідачам проводилось відповідно до підпункту 2.1.4. Методики № 359, який передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місця загального користування витрати теплової енергії на опалення цих місць визначаються розрахунком за формулами, наведеними в п.2.1. Загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування визначається за формулою:

Q мзк = SQM3K + QBTP. (формула 2.3 Методики),

де SQM3K ~ кількість теплової енергії на опалення окремого к-того приміщення МЗК, Гкал.;

Qemp- - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі.

У 2017 році набув чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої статті 10 цього Закону.

Визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг; обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

За приписами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії.

25.01.2019 року набрала чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315.

Так, до суду не надано доказів наявності чи відсутності встановлення окремого приладу обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, що в свою чергу виключає можливість перевірки правомірності нарахування коштів за надані послуги. Відповіді, на які посилається позивач, як на належний доказ не заслуговують на увагу, так як такі надані Департаментом економіки систем життєзабезпечення та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» не у спірний період.

Більше того, суд вказує на ту обставину, що пільги за опалення місць загального користування чинним законодавством не визначино.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці в міжповірочні інтервали порядок встановлення яких визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 17 цього Закону періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, суду приходить висновку, про недоведеність неправомірних дій відповідача щодо нарахування за сплату теплової енергії за показами будинкового вузла обліку, так як позивачем не надано доказів наявності у нього квартирного лічильника, подання відомостей до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» показів такого, а також факт надання лічильника на повірку.

Так, відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки лічильника хотя і покладається на ЛКП «Залізничнетеплоенерго», однак відомостей про наявність квартирного лічильника позивачем не надано.

Отже, відсутність відомостей про наявність квартирного лічильника виключає відповідальність за повірку такого. Доказів протилежного суду не надано.

Щодо наявних у матеріалах справи розрахунків позивача, то суду вказує на те, що в матеріалах справи відсутні відомості проживання у квартирі АДРЕСА_3 2 осіб. Більше того, суду є незрозумілим визначення позивачем соціальної пільги на опалення площу в розмірі 52,5 кв.м.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а отже споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

У відповідності до вимог ст. 68, та ч.1 ст. 162 ЖК України, наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України).

Відповідно до Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09.11.2017р. (№ 2189-VIII), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 20 Правил, плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу.

Відповідно до наведених норм закону суд вважає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до пункту 8 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 та п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017р. обов`язком споживача є укладання договору про надання житлово- комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов`язком виконавця є готування та укладання із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідності за дотриманням умов їх виконання згідно з типовим договором.

Отже, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59-ис13).

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю тих обставин, на які посилається позивач.

Керуючись ст.ст.12,13,81,258,259,265,280,284,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.03.2021 р.

Суддя Ванівський Ю.М.