Дата документу 06.07.2021 Справа № 336/1422/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1422/21
Провадження №22-ц/807/1892/21
Головуючий в 1-й інстанції Боєв Є.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», Державної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжі від 30 березня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 05 квітня 2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, про стягнення з першого відповідача безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних та інфляційних збитків, та стягнення із Державного бюджету України грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державної казначейської служби України, про стягнення з першого відповідача безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних та інфляційних збитків, та стягнення із Державного бюджету України грошових коштів, в якому просив стягнути з ТОВ «Порше Мобіліт» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 352 022,50 грн., стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на його користь три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 37 497,58 грн. та інфляційні збитки за весь час прострочення на суму 90 328,85 грн. за період з 07.08.2017 по 23.02.2021, стягнути з державного бюджету України на його користь грошові кошти у розмірі 43 834,24 грн. шляхом безспірного списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20.05.2014 між ТОВ «Порше Мобіліті» та позивачем, за участю поручителя ОСОБА_2 , укладено кредитний договір № 50011914. Пунктом 1.1. загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позивачу кредит в розмірі 330 230, 44 грн. та суму додаткового кредиту в розмірі 127 374, 70 грн. для купівлі автомобіля марки Volksvwagen модель Passat В7, 2014 року випуску з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., кузов № НОМЕР_1 . Зазначений кредитний договір забезпечено договором застави № 50011914 від 28.05.2014, згідно з умовами якого ОСОБА_1 , надав в заставу автомобіль марки Volksvwagen. 20.02.2017 на адресу ОСОБА_1 було направлено Вимоги від 16.02.2017 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50011914. У зв`язку із невиконанням вимоги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 14.04.2017 вчинено виконавчий напис № 886 на договорі застави № 50011914. 28.04.2017 постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 14.04.2017 приватним нотаріусом Семеновою Г.В. 07.08.2017 державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, на підставі якої в подальшому предмет застави (автомобіль) було реалізовано за 352 022, 50 грн. 27.06.2018 виконавче провадження закінчено, у зв`язку з виконанням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 по справі № 755/12286/17 виконавчий напис приватного нотаріуса Семенової Г.В., вчинений 14.04.2017 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volksvwagen визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто правові підстави набуття Відповідачем 352 022, 50 грн. на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України і з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» підлягає стягнення безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів на суму 352 022, 50 грн. Оскільки автомобіль марки Volksvwagen передано на зберігання 07.08.2017, саме з цієї дати має обчислюватися три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні збитки. Також позивач зазначав, що підлягає поверненню сума сплаченого ним виконавчого збору у розмірі 43 834,24 грн. за реалізацію на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави - автомобіль марки Volkswagen.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжі від 30 березня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державної казначейської служби України, про стягнення з першого відповідача безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних та інфляційних збитків, та стягнення із Державного бюджету України грошових коштів задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 352 022,50 грн. (триста п`ятдесят дві тисячі двадцять дві гривні 50 копійок).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 37 497,58 (тридцять сім тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 58 копійок) та інфляційні збитки за весь час прострочення на суму 90 328,85 грн. (дев`яносто тисяч триста двадцять вісім гривень 85 копійок) за період з 07.08.2017 по 23.02.2021.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 43 834,24 грн. (сорок три тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 24 копійки) шляхом безспірного списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь держави судовий збір в розмірі 5236,53 грн. (п`ять тисяч двісті тридцять шість гривень 53 коп.).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на момент реалізації предмету застави з електронних торгів, виконавчий напис нотаріуса на підставі якого було відкрито виконавче провадження був чинний та не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки постанова Київського апеляційного суду у справі прийнята лише 16.09.2020 року. Враховуючи вказане, а також той факт, що електронні торги недійсними визнано не було, відсутні підстави для застосування по правовідносин між сторонами у справі ст. 1212 ЦК України. Позивач при подання позову був зобов`язаний сплатити судовий збір, оскільки на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з Державного бюджету України коштів у розмірі 43834,24 та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що Порядок №787 передбачає досудове вирішення питання щодо повернення помилково або надміру зарахованих коштів до бюджету, положення якого не можуть бути застосовані до стягнення грошових коштів у розмірі 43834,24 грн., присуджених судом на користь ОСОБА_1 . Ані позивачем, ані органом державної виконавчої служби не було надано жодних доказів, які б свідчили про перерахування коштів у розмірі 43834,24 грн. саме до Державного бюджету України, з якого судом присуджено такі кошти до стягнення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2014 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , за участю поручителя ОСОБА_2 , укладено кредитний договір № 50011914.

Пунктом 1.1. загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позивачу кредит в розмірі 330 230, 44 грн. та суму додаткового кредиту в розмірі 127 374,70 грн. для купівлі автомобіля марки Volkswagen модель Passat В7, 2014 року випуску з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., кузов № НОМЕР_1 . Зазначений кредитний договір забезпечено договором застави № 50011914 від 28.05.2014, згідно з умовами якого ОСОБА_1 , надав в заставу автомобіль марки Volksvwagen.

На адресу ОСОБА_1 було направлено Вимоги від 16.02.2017 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50011914.

14.04.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті» предмету застави за договором застави № 50011914, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., а саме автомобіля марки Volkswagen модель Passat тип легковий седан-В, 2014 року випуску, білого кольору, днз НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 . Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 886.

28.04.2017 постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дегтярьовою Ю.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 14.04.2017 приватним нотаріусом Семеновою Г.В.

07.08.2017 державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме автомобіля марки Volkswagen модель Passat В7, 2014 року випуску з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., кузов № НОМЕР_1 .

Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про передачу вказаного автомобіля на зберігання представнику за довіреністю «Порше Мобіліті» Кравченку І.С.

02.05.2018 відбулися торги з реалізації предмету застави транспортного засобу Volkswagen Passat В7, 2014 року випуску, днз НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 329965. Ціна продажу становила 370 550,00 грн., переможцю торгів, з урахуванням сплаченого гарантійного внеску, необхідно перерахувати 352 022,50 грн.

22.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у сумі 43 834,24 грн.

27.06.2018 постановою державного виконавця встановлено, що заставний транспортний засіб було реалізовано за 352 022,50 грн., та прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконанням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 у справі № 755/12286/17 виконавчий напис, вчинений 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Семеновою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 886, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегію суддів визнано недотримання стягувачем положень ч. 3 ст. 24 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме нездійснення стягувачем до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягення на предмет обтяження.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції зазначив, що оскільки постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 у справі № 755/12286/17 виконавчий напис, вчинений 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Семеновою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 886 визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані відповідачем грошові кошти внаслідок реалізації предмету застави у сумі 352 022,50 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Суд погодився із розрахунком наданим позивачем та із доводами позивача, що рахувати індекс інфляції та 3 % річних слід з дня, коли ОСОБА_1 фактично було позбавлено його майна внаслідок виконання виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню. Оскільки після стягнення виконавчого збору виконавчий напис нотаріуса № 886 від 14.04.2017, за яким здійснювалось виконавче провадження, визнано таким, що не підлягає виконанню, тому на підставі ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" дана сума підлягає поверненню.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується враховуючи наступне.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення безпідставно набутого майна, і обґрунтовані вони положеннями ст. 1212 ЦК України.

Однак, судом встановлено, що між сторонами у справі існують правовідносини, які виникли з правочину - кредитного договору № 50011914 укладеного 20 травня 2014 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , за участю поручителя ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Таким чином, для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами статті 1212 ЦК України немає підстав, бо правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обв`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 1054, 1048, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони за правочином не вважається безпідставним.

Установивши у справі, яка переглядається, наявність у сторін кредитних правовідносин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

Крім того, слід зазначити наступне. 02.05.2018 відбулися електронні торги з реалізації предмету застави транспортного засобу Volkswagen Passat В7, 2014 року випуску, днз НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 329965. Ціна продажу становила 370 550,00 грн.

Електронні торги, це продаж за принципом аукціону майна, власником якого стає учасник, який під час торгів запропонує найвищу ціну.

Протокол електронних торгів з повною інформацією про переможця торгів є підставою для складання державним виконавцем акту про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а у випадку придбання нерухомого майна документом, на підставі якого нотаріусом видається свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні ст.202 ЦК України.

Відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених частиною першою ст. 215 ЦК України.

Електронні торги з реалізації предмету застави транспортного засобу Volkswagen Passat В7, 2014 року випуску, днз НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 є дійсними, і не визнані недійсними у відповідному законом порядку, а тому кошти отримані ТОВ «Порше Мобіліті» за результатами проведення електронних торгів отримані правомірно.

Окрім цього, необхідно вказати, що суд повернув позивачеві кошти від реалізації автомобіля які він не сплачував, а особа яка сплатила вказані кошти власник реалізованого автомобіля, взагалі не була притягнута до участі у справі.

Враховуючи викладене вимог позову пред`явлені до ТОВ «Порше Мобіліті» є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 22 травня 2018 року ВП №53859223, державним виконавцем постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 43834,24 грн. стягувачем зазначено Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві. При цьому позивачем доказів перерахування вказаних коштів до Державного бюджету України надано не було, в зв`язку з чим, враховуючи також вищезазначене відсутні підстави для задоволення вимог позову пред`явлених до Державної казначейської служби.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до хибних висновків, щодо доведеності позовних вимог, а тому рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжі від 30 березня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти у справі нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, про стягнення з першого відповідача безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних та інфляційних збитків, та стягнення із Державного бюджету України грошових коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 липня 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков