Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9411/16-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 16 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/9411/16-ц за позовом Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Житомирської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою Житомирської місцевої прокуратури

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року Житомирська місцева прокуратура в інтересах держави звернулася до суду з позовом до Житомирської міської ради та ОСОБА_1 . Просила визнати незаконним та скасувати рішення Житомирської міської ради від 02 березня 2010 року №1206 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0451га з кадастровим номером :04:001:0054, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт серії ЯИ №584802 на право власності на земельну ділянку площею 0,0451га з кадастровим номером :04:001:0054, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який 27 липня 2010 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №55, та його державну реєстрацію.

Вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Житомирської міської ради від 02 березня 2010 року №1206 за співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 0,0928 га та із земель зазначеного домоволодіння ОСОБА_1 у власність передано земельну ділянку площею 0,0451 га. без права нової забудови (пункт 110, підпункт 110.1 додатку №1 до рішення Житомирської міської ради «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам»). На підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯИ №584802 на право власності на земельну ділянку площею 0,0451 га з кадастровим номером :04:001:0054. Проте, ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку з порушенням порядку приватизації земельних ділянок, оскільки земельна ділянка надана на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, а не проекту відведення. До прийняття Житомирською міською радою рішення межі спірної земельної ділянки в натурі не визначалися, в тому, на думку прокуратури, були відсутні законні підстав для здійснення приватизації земельної ділянки у спосіб, відмінний від передбаченого частиною першою ст.123 ЗК України. Окрім того, не ухвалювалося й рішення про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо спірної земельної ділянки. Також у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0451 га, не міститься всієї документації, передбаченої Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року №43, чинною на час ухвалення радою відповідного рішення. Крім того, ОСОБА_1 у власність передано зайво земельну ділянку площею 0,18 га, якою фактично користувався інший співвласник будинку АДРЕСА_3 . Враховуючи, що предмет позовної заяви становлять вимоги щодо визнання недійним рішення міської ради про надання фізичній особі речових прав на належну територіальній громаді м. Житомира земельну ділянку, справа підлягає до розгляду судами загальної юрисдикції.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2020 року провадження у цивільній справі за позовом Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Житомирської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку закрито.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Житомирська місцева прокуратура подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суб`єкт владних повноважень може бути учасником як адміністративних, так і цивільних правовідносин. Приймаючи рішення про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки Житомирська міська рада діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як власник земельної ділянки. Предметом позову в даній справі є визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки та визнання недійсними правовстановлюючих документів на неї, які підтверджують набуття права власності. Суд першої інстанції помилково ототожнив правовідносини, які виникають у зв`язку із наданням дозволів на розробку проектів землеустрою, з правовідносинами щодо розпорядження органами місцевого самоврядування земельними ділянками, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Висновки Великої Палати Верховного Суду, на які посилається суд першої інстанції, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки правовідносини, в яких їх надано, не є релевантними.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зокрема наголошує на тому, що Житомирська міська рада здійснювала адміністративно-розпорядчі функції від імені територіальної громади та діяла як суб`єкт владних повноважень, а тому даний спір, на його думку, відноситься до компетенції адміністративного суду.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з питання визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради, яке приймалося суб`єктом владних повноважень, а тому вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодиися з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю, є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ст.2,5 ЗК України земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування фізичній або юридичній особі виникають цивільні правовідносини, з огляду на що спори про правомірність відповідного рішення органу місцевого самоврядування підлягають розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що підпунктом 110.1 пункту 110 додатку №1 до рішення Житомирської міської ради від 02 березня 2010 року №1206 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» ОСОБА_1 безоплатно передано у власність (приватизація) земельну ділянку площею 0,0451 га, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , без права нової забудови (а.с.13 т.1).

На підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №584802, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,0451 га з кадастровим номером :04:001:0054, яка розташована в АДРЕСА_2 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та зазначено обтяження - заборона будівництва об`єктів на площі 0,0066 га (а.с.20 т.1).

Із змісту позовної заяви вбачається, що заявлені вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради від 02 березня 2010 року №1206 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0451га з кадастровим номером :04:001:0054, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання недійсним державного акта серії ЯИ №584802 на право власності на вказану земельну ділянку, виданого на підставі вищевказаного рішення (а.с.13,20 т.1).

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року в справі №469/1044/17 підтримано правовий висновок про те, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, яких стосується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та заявляти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою такого позову є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто, якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 24 квітня 2018 року в справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року в справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року в справі № 126/1373/17, від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц (пункти 25-28), від 20 березня 2019 року в справі № 756/5081/14-ц (пункт 32), від 03 липня 2019 року в справі № 756/5080/14-ц (пункт 37), від 16 червня 2020 року в справі № 554/9719/18).

Предметом спору в даній справі є набуття фізичною особою речових прав на належну територіальній громаді м. Житомира земельну ділянку.

Оскільки внаслідок прийняття рішення Житомирською міською радою Музичук В.Л. набув речове право на земельну ділянку (право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0054), що підтверджується виданим правовстановлюючим документом (державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №584802), то вимога про визнання незаконним такого рішення органу місцевого самоврядування та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані обставини, безпідставно ототожнив правовідносини, які виникають у зв`язку із наданням дозволів на розробку проектів землеустрою з правовідносинами щодо розпорядження органами місцевого самоврядування земельними ділянками, що призвело до помилкового закриття провадження в цивільній справі. За таких обставин, заявлені вимоги мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Доводи, які зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, аргументів апеляційної скарги та вищевикладених висновків апеляційного суду не спростовують. Посилання на правові висновки Верховного Суду, які висловлені не за тотожними обставинами, які мають місце у даній справі, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

За наведених обставин, ухвала суду про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі статті 379 ЦПК України, у зв`язку з тим, що порушення норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: