Справа № 521/4320/21
Провадження № 2/522/6678/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси надійшов позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 2000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 3000,00 грн..

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 27.11.2018 року в м. Одесі за участю автомобіля «Міцубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Киа» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . На момент вчинення ДТП між власником транспортного засобу ««Киа» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Вусо» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 4-01. Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27.12.2018 року, відповідача визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Виконуючі взяті на себе зобовязан6ня по договору страхування, на підставі страхового акту №11774-02 від 07.12.2018 року, ПрАТ СК «Вусо» виплатило вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ««Киа» д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 53 717, 72 грн.. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу Міцубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес,Ай» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/008071635. Згідно даного полісу страхування було передбачено франшизу у розмірі 2000 грн., яка має бути відшкодовано саме відповідачем. Позивач вказує, що він набув право вимоги у зв`язку з укладеним між ним та ПрАТ «СК «Вусо» Договору 10/03/2020 про відступлення прав вимоги від 10.03.2020р..

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.04.2021 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м.Одеси.

13.05.2021 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В.

Справу суддя отримала 14.05.2021 року.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в спрощеному порядку в судовому засіданні на 18.06.2021 року.

У судове засідання 18.06.2021 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача Самойленко П.М. направив19.05.2021 року на електронну пошту суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Також відповідач 18.06.2021 року надав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за його відсутності. Визнав позовні вимог у частині стягнення франшизи та судового збору, при цьому заперечував щодо вимог по стягненню витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та просив їх зменшити.

Отже, зважаючи належне сповіщення сторін, подання ними відповідних клопотань, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 23.06.2021р..

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що між власником транспортного засобу ««Киа» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , та ПрАТ «СК «Вусо» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 4-01 від 23.02.2018 року.

Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

27.11.2018 року в м. Одесі відбулася ДТП за участю автомобіля «Міцубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Киа» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27.12.2018 року (справа №522/21673/18), відповідача було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП 27.11.2018 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На підставі страхового акту №11774-02 від 07.12.2018 року, заяви ОСОБА_3 на виплату страхового відшкодування, ПрАТ СК «Вусо» виплатило ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ««Киа» д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 53 717, 72 грн., факт виплати підтверджується довідкою підтвердженням заліку страхового відшкодування (а.с.32).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу Міцубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес,Ай» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/008071635. Згідно даного полісу страхування франшиза була передбачена у розмірі 2000 грн..

Також як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2020 року між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП ОСОБА_1 було укладеного договір №10/03/2020 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Згідно Додатку №1 до Договору №10/03/2020 про відступлення прав вимоги, ПрАТ «СК «Вусо» передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняв право вимоги до ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн..

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Франшиза у будь-якому виді є елементом договору страхування який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення.

Оскільки а ні ст. 982 ЦК України, а ні Законом «Про страхування» франшизу не визначено істотною умовою договору добровільного страхування, це означає, що її (франшизи) наявність у договорі обумовлена згодою сторін.

У відповідності до ст. 12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У відповідності до ст. 36.6 вказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, позивач правомірно звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_3 було спричинена матеріальна шкода.

У добровільному порядку суму франшизи відповідач позивачу не відшкодував. Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та було визнано відповідачем у його заяві від 18.06.2021 року.

Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2000 грн. не відшкодований відповідачем, останнього визнано винним у ДТП 27.11.2018 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 30.01.2019 року між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Самойленко П.М. укладено Договір про надання правової допомоги № 30/01/19, предметом якого є надання Адвокатом правової допомоги клієнту з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів Клієнта, які виникли у останнього на підставі Договорів про відступлення прав вимоги та інших, укладених ФОП ОСОБА_1 (а.с.34).

Згідно п. 4.1. Договору, детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару фактичних витрат пов`язаних із виконання даного договору, погоджується за взаємною згодою сторони та оформляється додатковою Угодою (угодами) до цього Договору.

Згідно Додаткової угоди № 11774 від 25.03.2021 року до Договору про надання правничої допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, сторони за цією Додатковою угодою домовились, що вартість послуг Адвоката за Договором становить 3000 грн..

Згідно п.2 Додаткової угоди від 25.03.2021 року, адвокатом на виконання умов договору надаються наступні послуги:

-Аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі 2год. 500 грн.;

-Написання позову та підготовка документів для подання позову до суду 5 год. 1500, 00 грн.;

-Супровід та контроль судової справи 1000 грн..

Так, відповідно до Акту здачі - прийняття робіт (надання послуг), позивачу було надано наступну правову допомогу: Аналіз судової практики та обговорення з Клієнтом правової позиції по справі у кількості витраченого часу 2 години на суму 500,00 грн.; написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду у кількості витраченого часу 5 год. на суму 1 500 грн.;

Також, згідно акту, клієнтом здійснено авансування послуг Адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 1000,00 грн., а всього на 3000,00 грн..

Факт оплати за надану правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням №Р24А862407453А83295 від 10.03.2021 року (а.с.36).

Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог у частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу, у той час суд вбачає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги враховуючи заяву відповідача, передбачений згідно Договору про надання правничої допомоги № 30/01/19 від 11.08.2020 року до суми 2000, 00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на складність справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову, а також значенням справи для сторони.

У той же час, такі витрати як супровід та контроль судової справи на суму 1000,00 грн. не підтверджені належними доказами, крім того провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тож, такі витрати є необгрунтовані.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з відповідача на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908, 00 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 512, 1166, 1187-1188, 1192, 1194 ЦК України ст.12.1, 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 43, 49, 76, 81, 89, 95, 133, 137, 141, 206, 210, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 353, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) кошти у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок), витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 23.06.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.