Справа № 125/2494/19
Провадження № 22-ц/801/1140/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 рокуСправа № 125/2494/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року, ухвалене суддею Хитруком В.М. у м. Бар, повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 15 000 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.08.2019 при випасанні пастухом ОСОБА_2 череди великої рогатої худоби, що належить жителям села Комарівці, сталася бійка між коровами, внаслідок якої належна позивачу ОСОБА_4 отримала пошкодження. Фактично ОСОБА_4 повернулася з чередою до її подвір`я, але не могла ходити, тому відповідач ОСОБА_2 дорізав її без згоди позивача та м`ясо продав заготовачу за 2600 грн. Позивач зазначає, що вона продавала молоко на підприємство та отримувала в середньому щомісячно дохід від продажу молока в розмірі 1500 грн, тому загибель корови для неї є великою втратою. Письмовий договір між нею та ОСОБА_2 не укладався, але такий договір існує в усній формі між всіма власниками великої рогатої худоби в селі, які випасали худобу по черзі щоденно. Втрата корови ставить її в скрутне матеріальне становище, адже від продажу молока вона отримувала щомісячно дохід, інших доходів вона не має.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову у даній справі.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом обмежено її право на доступ до суду, оскільки справу розглянуто у її відсутність; безпідставним є висновок суду щодо недоведення позивачем факту загибелі корови внаслідок отриманих травм на пасовищі; судом не надано оцінки тому факту, що вона не мала змоги провести ветеринарну експертизу, так як ОСОБА_2 без її дозволу здав корову заготівельникам, а також показам свідків, які підтвердили факт побиття її корови на пасовищі коровою ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру завданих збитків, конкретних причин хвороби та вимушеного забою корови, існування безпосереднього причинного зв`язку між порушенням зобов`язання відповідачами і шкодою, а тому прийшов до висновку, що немає підстав вважати, що загибель належної позивачці великої рогатої худоби сталась саме через дії чи бездіяльність відповідачів щодо випасу корів, а не внаслідок інших причин.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 була власником великої рогатої худоби «Зорка», робочий №5299, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , породи «Українська червоно-ряба молочна», код породи 14, що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 від 21.03.2011, а також ветеринарною карткою серії НОМЕР_3 від 21.03.2011 (а.с.7,8).

18.08.2019 ОСОБА_2 здійснював випасання худоби жителів с.Комарівці, у тому числі корови позивача, що ним не заперечувалося.

З довідки про результати розгляду ДОП СП Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Надзіваним О.І. про звернення від гр. ОСОБА_5 про невиконання усної домовленості громадянином ОСОБА_2 від 10.09.2019 слідує, що під час випасання 18.08.2019 ОСОБА_2 череди корів жителів села на пасовищі сталася бійка між коровою ОСОБА_3 та коровою ОСОБА_1 . Після повернення з пасовища корова ОСОБА_1 на пасовище більше не виходила. Після вказаної події заготовачі 20.08.2019 забрали корову ОСОБА_1 , гроші ОСОБА_1 за корову повернуті не були (а.с.23-24).

Відповідно до довідки, виданої 03.10.2019 завідуючим Івановецького ветеринарного пункту ОСОБА_6 , 18 серпня до ветеринарного пункту надійшов виклик по корови ОСОБА_1 . Прибувши до власника, під час проведення клінічного огляду, було встановлено, що ОСОБА_4 була в пригніченому стані, брудна, шерсть скуйовджена, тварина стояла міцно на ногах, відказ від корму, з ніздрів виділялися слизові виділення темно-сірого кольору, температура тіла 39,8 градусів, на корові в ділянці живота було виявлено рвані рани ймовірно нанесені рогами інших тварин. Було надано ветеринарну допомогу. На другий день 19 серпня був проведений повторний огляд тварини та надана лікувальна допомога (а.с.22).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Згідно положень частини першої статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В аспекті положень частини першої статті 7, частини першої статті 11 ЦК України випасання власниками сільськогосподарських тварин (зокрема, великої рогатої худоби) череди цих тварин в порядку черговості на безвідплатній основі є звичаєм, дії осіб щодо безпосередньої реалізації якого за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 6, частини першої статті 627 та статті 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, передбачені законом або договором, зокрема відшкодування збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням речі - стаття 22 ЦК України).

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом положень пункту 3 частини другої статті 11, статті 22, статті 179, частини першої статті 180, частини першої статті 190 ЦК України власник сільськогосподарської тварини має право на відшкодування завданих йому збитків спричинених неналежним виконанням обов`язку щодо випасання такої тварини. До цих збитків належать зазнані власником тварини втрати, пов`язані з лікуванням тварини або її смертю, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено їх відшкодування у меншому або більшому розмірі.

ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять вимог щодо належності виконання зобов`язання щодо почергового випасання власниками своїх сільськогосподарських тварин череди таких тварин. Зважаючи на це, у разі відсутності договору між власниками тварин щодо змісту належного виконання та його обсягу (як у справі, що розглядається) за правилом частини першої статті 526 ЦК України належність виконання підлягає правовій оцінці з урахуванням звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Охорона здоров`я та життя сільськогосподарської тварини є невід`ємними складовими мети випасання тварин, без забезпечення яких її досягнення було б неможливим, а саме випасання було б позбавлено сенсу.

Оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин-учасники черги, зазначені особи в аспекті положень частини першої статті 527 ЦК України є належними сторонами виконання зобов`язань, що походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку супроводжуваної домашньої тварини. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування вимог зазначила, що під час випасання пастухом ОСОБА_2 череди великої рогатої худоби, що належить громадянам села Комарівці, її корова від побиття іншою коровою отримала пошкодження, внаслідок яких не могла ходити, і в результаті чого корова була дорізана ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог, залишивши поза увагою ту обставину, що ОСОБА_2 , взявши на себе зобов`язання по випасу громадської череди, яке само по собі включає і обов`язок по збереженню худоби на час її випасу, своїх зобов`язань належним чином не виконав, відсутність своєї вини у загибелі корови не спростував.

ОСОБА_2 , хоч і посилався у відзиві на позовну заяву на відсутність укладеної між ним та ОСОБА_1 угоди щодо випасу корови останньої, однак, не заперечував сам факт випасу ним корови позивача та отримання нею ушкоджень за викладених у позові обставин.

У даному випадку між сторонами спору виникли зобов`язальні правовідносини щодо спільного (почергового) випасання належної їм худоби, що тягне за собою обов`язок особи, яка здійснює випасання череди корів, по збереженню худоби на час її випасання.

Збереження худоби на час її випасання є обов`язком особи, яка здійснює випасання череди корів (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.02.2018 у справі №650/1223/14-ц та від 26.09.2018 у справі №282/1155/16).

Тобто, обов`язок збереження належної позивачу корови під час її випасу покладався саме на ОСОБА_2 , а тому, на думку колегії суддів, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 , який проявив необачність та не вжив достатніх заходів для забезпечення безпеки худоби, яку випасав, матеріальних збитків на користь позивача.

Позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки Верховний Суд у згаданих вище постановах за аналогічних правовідносин прийшов до висновку, що обов`язок по відшкодуванню збитків покладається саме на особу, яка здійснювала випасання худоби.

За обставин даної справи помилковим є висновок суду першої інстанції щодо недоведеності причин існування безпосереднього причинного зв`язку між порушенням зобов`язання відповідачем і шкодою, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено факт бійки худоби, яка сталася 18.08.2019 під час її випасання ОСОБА_2 , внаслідок якої належна позивачу ОСОБА_4 отримала травми.

Того ж дня ОСОБА_1 було викликано ветеринара, який здійснив клінічний огляд корови та виявив на корові в ділянці живота рвані рани, зазначивши, що вони ймовірно нанесені рогами інших тварин.

19.08.2019 ветеринаром було проведено повторний огляд тварини та надано лікувальну допомогу.

Як зазначила ОСОБА_1 , 20.08.2019 стан корови погіршився, вона не реагувала на зовнішні чинники та повідомила про це ОСОБА_2 , який прийшовши до її домогосподарства, забрав корову та віддав її особам, які займаються заготівлею м`яса. Кошти їй повернуті не були.

Вказані обставини також не заперечувалися ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи (відзив на апеляційну скаргу не надано).

Навпаки, в письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, наданих 03.09.2019 ст. лейтенанту поліції ОСОБА_7 громадянином ОСОБА_2 , останній зазначив, що 18.08.2019 він пас череду корів та біля 11 год. 30 хв. на пасовищі, що біля ставу помітив, що корова ОСОБА_3 почала бити корову ОСОБА_5 (дочка ОСОБА_1 ) У той момент він знаходився за 150 метрів від корів, а коли підбіг, то побачив, що голова належній позивачу корови лежала у воді і він відразу витягнув її. Через деякий час корова з чередою пішла додому, на поле більше не виходила. 20.09.2019 до нього подзвонила його співмешканка і сказала, що належна позивачу корова не вставала, до неї викликано ветеринара. Прийшовши того ж дня додому з роботи викликали заготовачів, потім його співмешканка носила разом з ним гроші за корову, але ОСОБА_5 гроші не взяла. Пізніше ОСОБА_1 повідомила, що за корову потрібно віддати 13 000 грн.

Викладені вище події є логічними, послідовними та вказують на те, що стан корови після отриманих травм погіршився, у зв`язку з чим вона була здана заготівельникам.

Беззаперечним (не спростованим відповідачем) є факт здачі ОСОБА_2 корови позивача та отримання ним коштів від зоготівельників, та той факт, що кошти за корову позивачці так і не були повернуті.

Що стосується розміру завданих збитків, то колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах справи наявний висновок №1 за результатами проведення експертного товарознавчого дослідження від 04.09.2020, відповідно до якого ринкова вартість корови по кличці «Зорка», породи «Українська червоно-ряба молочна» станом на 31.08.2020 складає 15 750 грн (а.с.88-93).

Оскільки вказаний висновок не був повернутий за ухвалою суду від 02.12.2020 разом із позовною заявою в новій редакції, знаходиться в матеріалах справи і судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду не наведено обґрунтування його неприйняття, колегія суддів вважає за необхідне взяти вказаний висновок до уваги на підтвердження розміру завданих позивачу збитків.

Однак, враховуючи, що позовна заява в новій редакції була ухвалою суду повернута позивачу і не оскаржувалася нею, а первісна позовна заява містить вимогу про стягнення на користь позивача шкоди в розмірі 15 000 грн, підстав для виходу за межі позовних вимог в апеляційного суду немає, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню матеріальні збитки в розмірі 15 000 грн.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 у справі №282/1155/16 за аналогічних правовідносин (стягнення матеріальних збитків за загибель худоби) прийшов до висновку, що правовідносини сторін випливають усталених правил поведінки, на підставі яких між сторонами виникли права і обов`язки по спільному випасанню худоби, а права на стягнення моральної шкоди за порушення зобов`язань при здійсненні спільної діяльності або супроводженні худоби, за відсутності жорсткого поводження з нею, норми чинного законодавства не передбачають.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн за подання позовної заяви та в розмірі 1 152,60 грн за подання апеляційної скарги, оскільки він документально підтверджений, а в загальному розмірі 1921 грн.

Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу немає, оскільки вони не підтвердженні відповідними доказами (відсутні договір про надання правничої допомоги, відомості щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) матеріальні збитки в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко