Справа № 190/143/21
Провадження №2-о/190/20/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючої судді - Кудрявцевої Ю.В.

за участю секретаря - Москалець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до П`ятихатського районного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву мотивував тим, що 21.12.2020 року він звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області із заявою про видачу паспорта громадянина України. Однак, йому було відмовлено у видачі паспорта та рекомендовано звернутися із зазначеним питанням до територіального підрозділу за місцем проживання, до якого необхідно надати поміж іншого, і копію судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. При цьому заявник зазначив, що має паспорт громадянина колишнього СРСР з відміткою про прописку, обмін якого на паспорт громадянина України не здійснив в період, в який проводився загальний обмін паспортів. Тому, його паспорт є недійсним і відомості, зазначені в ньому щодо місця його реєстрації, не можуть бути взяті до уваги органами ДМС України для видачі йому паспорта громадянина України. За таких обставин, з метою оформлення належності до громадянства України, заявник просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. При цьому заявник зазначив, що з 11.06.1981 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений факт підтверджується відміткою в домовій книзі та може бути підтверджений показами свідка ОСОБА_2

ОСОБА_1 надав суду письмову заяву, в якій просив задовольнити його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, та розглянути справу без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та заперечень щодо задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, не надав.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 211, ч. 1 ст. 223, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

За нормами статті 315 ЦПК України суд встановлює факти, що мають виключно юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлення факту постійного проживання заявника на території України пов`язане з вирішенням питання належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ст.315 ЦПК України (згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення фактів постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Так, випадки належності до громадянства України регламентовані статтею 3 Закону України «Про громадянство України».

Згідно з п. 1 частини першої статті 3 вказаного вище Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Вказане узгоджується з положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правонаступництво», за змістом якого всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, відтак, має юридичне значення.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, крім Закону України «Про громадянство України», визначається Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006) (далі - Порядок від 27.03.2001 № 215).

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку від 27.03.2001 № 215, громадяни колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

За змістом п. 8 Порядку від 27.03.2001 № 215, у таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991.

У пункті 44 Порядку від 27.03.2001 № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Як на підставу заявлених вимог, заявник посилається на те, що він з 1981 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина колишнього СРСР (а.с.6), та копією домової книги (а.с.10-11). Крім того зазначив, що факт його постійного проживання на території України може підтвердити свідок ОСОБА_2 .

Інших доказів юридичного факту, який просить встановити в своїй заяві заявник, суду не надано.

За змістом положень ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи вказані вище положення законодавства та встановлені фактичні обставини справи, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності 24.08.1991, а також того, що заявник не набув на той час громадянства іншої держави, суду надано не було та в ході судового розгляду їх не встановлено, а ті, що надані заявником на підтвердження вказаних посилань, судом розцінюються критично з наступних підстав.

Як вбачається з відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, наданої на запит заявника, паспорт громадянина колишнього СРСР на ім`я ОСОБА_1 , - є недійсним.

Лише наявність у заявника зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та письмові пояснення єдиного свідка ОСОБА_2 , які до того ж не узгоджуються з матеріалами справи (в поясненнях свідок зазначив, що ОСОБА_1 отримав ордер на квартиру в 1974 році, тоді як, згідно копії паспорта, - ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина СРСР 04.06.1981 року, а згідно копії домової книги зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 11.06.1981 року), на думку суду не можуть служити безсумнівним доказом факту постійного проживання заявника на території України, і зазначені докази повинні узгоджуватись з іншими доказами.

Натомість, відсутність у заявника реєстраційного номеру облікової картки платника податку, не зазначення ним причин, з яких він не обміняв паспорт громадянина колишнього СРСР на паспорт громадянина України у період, в який проводився загальний обмін паспортів, не зазначення ним інших доказів, ставить під сумнів наявність факту, який просить встановити заявник.

Аналізуючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається заявник, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак, заява є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-83, 89, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 315 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок заявника.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П?ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В. Кудрявцева