Провадження № 2/761/9679/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Сіромашенко Н.В., вивчаючи матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Вищої ради правосуддя про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна на його користь три мільярди гривень моральної шкоди та тридцять тисяч дванадцять гривень шістдесят копійок майнової шкоди, завданої незаконним рішенням судді Хмельницького міськрайонного суду Стефанишиної С.Л.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2020 матеріали позовної заяви передані на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення майнової та моральної шкоди, завданої незаконним на думку позивача судовим рішенням, а саме ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.01.2020 про повернення заяви позивачеві, яка була скасована постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020.

Разом з цим, відповідно до статей 126, 129 Конституції України законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді чи суду є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Під час здійснення правосуддя, між судом та учасниками справи або іншими особами, які відповідно до процесуального закону беруть участь у справі, правовідносини не виникають.

Спори, які виникають під час здійснення правосуддя, не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні встановлена судова інстанційність для розгляду справ та перевірки законності судових рішень судами вищого рівня.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Питання відповідальності дій судді під час здійснення правосуддя врегульовано нормами законів України "Про судоустрій і статус суддів" та «Про вищу раду правосуддя».

Відповідно до ч.2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Частина 1 ст. 106 вказаного Закону визначає підстави притягнення судді до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, серед яких є скасування або зміна рішення ухвалене внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Відповідно до ст. 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

За результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді ( ст. 50 Закону України "Про Вищу раду правосуддя").

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" право на оскарження до суду рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення Вищої ради правосуддя ухвалене за його скаргою.

Враховуючи вищезазначене, чинне законодавство передбачає певний порядок щодо встановлення неправомірних дій з боку судді при ухваленні відповідного рішення, яке скасоване судом вищої інстанції.

Тобто, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду (судді), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

В даному випадку предметом позовних вимог по суті є оцінка дій судді під час здійснення провадження у відповідній справі та оцінка наслідків на які вказує позивач. Тобто, фактично ставиться питання про надання правової кваліфікації діям судді.

Однак, враховуючи, що позивачем не надано доказів про притягнення судді Стефанишина С.Л. до дисциплінарної відповідальності за дії, про які він вказує, надання оцінки таким діям судді на даний час віднесені до повноважень ВРП, а не суду.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься в постанові від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц у тому разі, якщо вимоги не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, то приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати, передбачає аналогічний припис), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з вказаної дати) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36)).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в судах загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства взагалі, а законодавством України визначений порядок притягнення до відповідальності суддів, та як встановлено судом такий порядок позивачем не дотриманий.

Враховуючи викладене та керуючись, ст.ст. 19, 186, 259-261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

У відкриті провадження у цивільній справі за позовною ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Вищої ради правосуддя про відшкодування шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: