Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2021 Справа №607/12686/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05.10.2000 між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області справі № 607/1808/19 від 07.03.2019, розірвано.

У даному шлюбі в сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою.

Перед розірванням шлюбу угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між подружжям не було досягнуто.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти вона разом із відповідачем 31.07.2014, набули спірне майно, а саме - двокімнатна квартиру площею 63,7 м. кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача та її колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 6 306, 00 грн сплаченого судового збору.

Відповідач подав відзив на позов, в якому вказав, що позов визнає частково, оскільки спірна квартира придбана ними на первинному ринку в будівельної компанії ПП «Тернопіль Будконтроль» на підставі Договору про організацію та проведення будівництва від 31.01.2012. Відповідно до даного договору вартість квартири становила 369 576,00 грн, що за ринковим курсом на дату укладення договору становило 46 200 доларів США. Також, вказав, що відповідно до умов цього ж договору в строк до 02.02.2012, сторони повинні були сплатити перший внесок на будівництво житла в розмірі 180 000,00 грн, що становило 22 500 доларів США, однак такої суми на той час їхньої сім`ї у власності не було, тому для сплати першого внеску ним було використано його особисті кошти в розмірі 20 600 доларів США, які відповідач на передодні отримав у подарунок від своєї матері ОСОБА_6 .

Таким чином, на придбання спірної квартири використані спільні кошти подружжя в розмірі 25 600 доларів США, половина з яких внесок дружини становив 12 800 доларів США. Тому частка дружини в спільному майні подружжя (спірній квартирі) становить не 1/2 (50%) як на це вказує позивач, а лише 27,7%.

Відтак відповідач не заперечує проти задоволення позову частково та визнання за позивачем права власності на 27,7 % спірної квартири.

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якому вказала, що заперечує проти зазначеного відповідачем у відзиві оскільки висловлені відповідачем заперечення не є істотними та не можуть бути підставою для визнання ним в частині 22,3 % частини спірної квартири, з огляду на наступне.

Відповідно до умов п. 3.4 Договору про організацію та проведення будівництва двокімнатної квартири загальною проектною площею 63,72 кв. м. у багатоквартирному житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , від 31.01.2012, сторона за договором ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі та діючи від імені другого із подружжя, зобов`язався забезпечити сторону забудовника грошовими коштами в розмірі 180 000, 00 грн, в термін до 02.02.2012 та в розмірі 189 576, 00 грн, в термін до 05.06.2012. Сума в розмірі 180 000, 00 грн, була сплачена відповідачем з коштів, наданих його матір`ю ОСОБА_6 і є його особистими коштами, як подарунок матері.

Однак, сума в розмірі 189 576,00 грн, була сплачена відповідачем, перебуваючи у шлюбі та діючи від імені другого із подружжя, з особистих коштів позивача та коштів, наданих її матір`ю ОСОБА_7 і є особистими коштами ОСОБА_4 . Оскільки 15.02.2012 ОСОБА_7 продано житловий будинок та земельну ділянку за 480 000, 00 грн.

Відтак твердження відповідача відносно того, що для купівлі спірної квартири використані спільні кошти подружжя в еквіваленті 25 600 доларів США, не відповідають дійсності.

Крім того, зазначила, що ремонт та обладнання спільної квартири здійснювався за спільні кошти подружжя.

У зв`язку з цим представник позивача просила задовольнити позов, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна подружжя.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просила його задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали частково.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що 05.10.200 сторони по справі зареєстрували шлюб, про що складений актовий запис № 1133, Відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 05.10.2000.

Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2019, справа № 607/1808/19 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з свідоцтвом про власність на нерухоме майно № 25203672 від 06.08.2014, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , являється приватною власністю в частці 1/1 за ОСОБА_2 . Також ця інформація підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25203697 від 06.08.2014.

Відповідно до висновку про вартість майна, виготовленого ТОВ « Експертно-консультаційна фірма « Орієнтир-оцінка », ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 25 0836, 00 грн, станом на 10.02.2020.

Відповідно до договору про організацію та проведення будівництва від 31.01.2012, ОСОБА_2 та ПП «Тернопіль Будконтроль» уклали договір про те, що ПП «Тернопіль Будконтроль» зобов`язується за рахунок ОСОБА_2 проводити будівництво двох кімнатної квартири загальною площею, 63,72 кв. м. Для виконання дій, зазначених в п.3.1. цього ж договору, ОСОБА_2 мав забезпечити ПП «Тернопіль Будконтроль» двома необхідними грошовими коштами у гривнях у розмірі 180 000, 00 грн в термін до 01.02.2012 та 189 576, 00 в термін до 05.06.2012.

Згідно з вищевказаним договором ОСОБА_2 оплатив 180 000, 00 грн на рахунок АТ «Укрсиббанк», що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 02.02.2012.

Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки серії ВРП № 566780, 15.02.2012 зареєстрованого в реєстрі за № 507 та посвідченого Приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М., ОСОБА_7 від свого імені та від імені ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , продала ОСОБА_9 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку площею 0,0610 га за 480 000, 00 грн.

Згідно з витягом з державно реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 262743692 від 23.06.2021, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , являється приватною власністю ОСОБА_2 в частці 1/1.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

За положеннями частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Встановивши, що спірна квартира набута сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині вищезазначеної квартири.

При цьому презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано наявними у матеріалах справи доказами та показанням свідків.

За таких обставин, враховуючи, що спірне майно набуте за час шлюбу подружжям за спільні кошти, є спільним сумісним майном подружжя, а також, що згоди про поділ спільного майна подружжя сторони не досягли, суд вважає, що у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 63,72 кв. м.; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 63,72 кв. м.; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на № 4, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 63,72 кв. м.

Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 6 306, 00 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 63,72 кв. м.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 63,72 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , сплачений судовий збір в розмірі 6 306,00 грн ( шість тисяч триста шість гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 05 липня 2021 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко