гСправа № 358/516/20 Провадження № 2/358/100/21
14 липня 2021 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Кіхтенка С.О.
секретаря судового засідання Ведмеденко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Москаленківська сільська рада Богуславського району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку в зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, -
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва посвідченого тимчасово виконуючим обов`язки державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Вашекою С.В. відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про реалізацію майна складеного 21 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М., належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188854425 від 14.11.2019 року, вбачається що право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва зареєстрованого за №1-1694 від 14.11.2009 року, посвідченого т.в.о. державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Вашекою С.В.
Так, з передачею їй у власність житлового будинку питання про передачу у власність їй і земельної ділянки на якій розташований житловий будинок не вирішувалося. Після оформлення права власності на вказаний будинок їй стало відомо, що з невідомих для неї причин земельна ділянка на якій розташований належний позивачці житловий будинок, для проведення електронних торгів включена не була і тому в неї виникло питання про необхідність оформлення права власності на земельну ділянку на якій розташований придбаний житловий будинок.
В судове засідання представник позивачки ОСОБА_3 не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі та без участі позивачки, а також зазначив, що не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 на розгляд справи повторно не з`явився, хоч про час та місце судового розгляду справи був повідомленим у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Причин неявки суду не повідомив, відзив не подав.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 5133 від 25.05.2020 року підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що повістки на ім`я відповідача повернуті до суду з відмітками працівників поштового зв`язку: "з інших причин" та "за закінченням терміну зберігання", що є належним повідомленням згідно положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Москаленківська сільська рада Богуславського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить розглянути справу без участі представника.
Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом було встановлено, що згідно Протоколу №418113 від 10.07.2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведено електроні торги з реалізації нерухомого майна: житловий будинок: загальною площею 58,30 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер лоту: 357879), який придбала та сплатила за нього кошти в розмірі 24 200 гривень 00 копійок ОСОБА_1 .
21 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком Михайлом Михайловичем в межах виконавчого провадження № 57823128, на підставі протоколу проведення електронних торгів від 10.07.2019 року № 418113 та ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», було складено Акт про проведені електронні торги, та зазначено, що цей акт є документом, то підтверджує виникнення права власності на будинок та є підставою для перереєстрації права власності на нерухоме майно за переможцем торгів ОСОБА_1 . Крім того, цим же Актом підтверджується факт повної сплати покупцем вартості придбаного ним на аукціоні нерухомого майна.
14 листопада 2019 року за №1-1694 тимчасово виконуючим обов`язки державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Вашекою С.В. на підставі акту про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. було видано Свідоцтво, яке посвідчує, що ОСОБА_1 , належить на праві власності житловий будинок, з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належав ОСОБА_2 .
Тоді, як відповідно до Протоколу №418113 проведення електронних торгів від 10.07.2019 року, ОСОБА_1 придбала за ціною 24 200 гривень 00 копійок лот №357879, нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка разом із розташованим на ній житловим будинком є нерухомою річчю (нерухомим майном) у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України, становлять єдине ціле, порушення такої цілісності тягне відповідні порушення у здійсненні права власності щодо відповідного майнового об`єкта.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 ЦК України.
Згідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного),будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника(землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 і 3 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь- які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.
Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Норми ст.ст.15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно вимог ст. 125 ЗК України право власності (користування) на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно Закону України «Про державний земельний кадастр» з 01.01.2013 року видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, є свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можна витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.
Окрім того, пунктом «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Аналогічні норми встановленні і ч.1 ст.377 ЦК України, за якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.
Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача на земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості, припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами.
Відповідно до пп. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI., а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачкою права власності на вказану земельну ділянку під час судового розгляду не встановлено.
Підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп.
На прохання представника позивача суд не вирішує питання про стягнення витрат на правову допомогу.
На підставі ст. 15, 16, 372, 377 ЦК України, ст.120 ЗК України, керуючись ст.12, 81, 229, 247, 263, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко