ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2305/21 Справа № 182/6337/20 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа -А Плюс», Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та юридичних осіб і фізичних осіб підприємців Нікопольської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року, яка ухвалена суддею Рунчевою О.В. в місті Нікополь, відомості щодо дати ухвалення повного тексту ухвали суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа -А Плюс» (надалі ТзОВ «Альфа -А Плюс»), Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та юридичних осіб і фізичних осіб підприємців Нікопольської районної державної адміністрації про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа -А Плюс», Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та юридичних осіб і фізичних осіб підприємців Нікопольської районної державної адміністрації про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки вважає, що його позов має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач позбавлений можливості у встановлений законодавством спосіб припинити свої повноваження, як директора ТзОВ «Альфа -А Плюс», у зв`язку з бездіяльністю засновника ТзОВ «Альфа -А Плюс» ОСОБА_2 , що є грубим порушенням трудових прав позивача на звільнення та обрання іншого місця роботи на власний розсуд, тому зазначені обставини свідчать про те, що спір є трудовим і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що спір є корпоративним, а не трудовим, оскільки спір стосується звільнення позивача, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України за відсутності рішення загальних зборів товариства, прийнятого відповідно до ст. 99 ЦК України.

На думку апелянта судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, які викладені в Постанові від 24 грудня 2019 року у справі №758/1861/18 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач, будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з відсутністю у Київському районному суді м. Полтави можливості забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яка колегією суддів залишена без задоволення, з наступних підстав.

В силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

При цьому, позивач, згідно вимог статті 12 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві та неможливості з`явитися до суду. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача про проведення судового засідання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Альфа -А Плюс», Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та юридичних осіб і фізичних осіб підприємців Нікопольської районної державної адміністрації про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено, у зв`язку з порушенням строків відповідно до ч.2 ст. 212 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ТзОВ «Альфа -А Плюс» - Холодій М.Ю. яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Так, за змістом п. 3 ч. 1ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у статті 10 Закону України «Про господарські товариства».

Відповідно до статті 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. У частині третій статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до положень статей 10, 58 Закону України «Про господарські товариства», статей 98, 99 ЦК України, вищим органом товариства є Загальні збори його учасників, до виключної компетенції яких належить призначення та відкликання директора товариства.

Згідно з частиною першою статті 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор).

Відповідно до статті 61 Закону України «Про господарські товариства», позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України «Про господарські товариства», відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.

Відповідно до положень статті 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Однак, колегія суддів вважає, що не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення з роботи, позивач, як директор ТзОВ «Альфа -А Плюс», не є його учасником та не має частки у статутному капіталі товариства, та, відповідно, не має корпоративних прав, в розумінні ст. 167 ГК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в даній справі є спір з приводу корпоративних правовідносин, оскільки спір є виключно трудовим спором і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

При цьому, колегія суддів вважає, що посилання в ухвалі суду першої інстанції на висновки, викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/15-ц та 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18, є помилковим, оскільки позовні вимоги та фактичні обставини справи в ній відрізняються від встановлених у даній справі. Так, у справі № 145/166/18 позивач просив визнати незаконним наказ у частині відкликання його з посади директора товариства, при цьому він був учасником товариства, а в справі, ухвала про відмову у відкритті провадження в якій переглядається, позивач не є учасником товариства, в якому призначений на посаду директора, тобто не має корпоративних прав.

Статтею 2 КЗпП України, ч. 1 ст. 19 ЦПК України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу звільнення позивача з посади директора товариства, трудова діяльність якого не пов`язана з наявністю у нього корпоративних прав у товаристві, колегія суддів вважає, що спір не є господарським, а стосується трудових відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Отже, позивач, звертаючись до суду, обґрунтовано визначив належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до предмету позову та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з трудових відносин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про підсудність спору у справі господарському суду та безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не бере до уваги клопотання ТзОВ «Альфа -А Плюс» про витребування від позивача оригіналу статутних документів, печатки та штампів підприємства та довідок з податкових органів про відсутність заборгованості з податків і зборів, оскільки дане клопотання є передчасним, так як судом апеляційної інстанції переглядається ухвала про відмову у відкритті провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа -А Плюс», Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та юридичних осіб і фізичних осіб підприємців Нікопольської районної державної адміністрації про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання вчинити певні діїнаправити до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: