П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 червня 2021 року

місто Київ

справа №752/7256/16-ц

провадження№22-ц/824/2678/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.. , за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Фогелем Володимиром Володимировичем, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 8 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Київське міське управління юстиції (Друга Київська державна нотаріальна контора), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарас Олександра Василівна про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, визнання договору дарування часини житлового будинку недійсним, усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом скасування реєстрації правовстановлюючих документів, визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на рухоме майно, -

В С Т А Н О В И В6

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 20 березня 2009 року приватним нотаріусом КМНО Тарас О.В., реєстраційний номер 575 недійсним; визнати договір дарування частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений 31 жовтня 2009 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., реєстровий номер 11-2807, недійсним; усунути перешкоди позивачу в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 як законної спадкоємиці яка прийняла будучи єдино спадкоємицею першої черги та вступила у спадщину після смерті свого покійного чоловіка - спадкодавця ОСОБА_6 , шляхом скасування реєстрації правовстановлюючих документів - договору купівлі продажу від 20 березня 2009 року та договору дарування від 31 жовтня 2009 року, та правовстановлюючого рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року ( за позовом ОСОБА_4 до Голосіївської РДА в м.Києві про визнання права власності на будинок) , яке було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року, в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на будинок АДРЕСА_1 ; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 грудня 2009 року, видане на ім`я ОСОБА_3 державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кулинич В.М., зареєстроване в реєстрі за № 9-435 у спадковій справі 899/2009 недійсним; визнати за позивачем право власності на рухоме майно - автомобіль «ВАЗ - 2101», 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_6 , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, відкрилася спадщина. Вона є єдиною спадкоємицею, від прийняття спадщини вона не відмовлялася, фактично прийняла спадщину, зокрема, будинок АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована. Укладений ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будинку є недійсним, оскільки ОСОБА_4 на момент укладення договору не мала необідного обсягу цивільної дієздатності, рішення суду, яким за ОСОБА_4 визнано право власності на будинок, не набрала законної сили, а отже вона не мала права його відчужувати. Крім того, посилається на те, що оспорюваний договір не є таким, що спрямований на настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки ОСОБА_4 не була знята з реєстраційного обліку , а також відсутні докази передачі ОСОБА_2 та отримання ОСОБА_4 коштів на виконання договору купівлі-продажу..

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва 8 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Фогель В.В. подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання не з`явилися відповідачка ОСОБА_3 , представник третьої особи: Другої Київської державної нотаріальної контори та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарас О.В., від яких надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, та враховуючи, що ОСОБА_3 постійно проживає в Італії і за повідомленням ОСОБА_10 їй відомо про розгляд справи, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Фогель В.В. апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного

Судом установлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та із 14 липня 1965 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 18 липня 1955 року ОСОБА_6 успадкував 1 / 3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Номер зазначеного будинку в подальшому був змінений на АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було побудовано дерев`яний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2006 року було встановлено факт самовільного будівництва будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до копії розпорядження Голосіївської районного в м.Києві державної адміністрації № 414 від 25 березня 2008 року було затверджено акт державної приймльної комісії по прийняттю в експлуатацію будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 , та зазначено власнику ОСОБА_4 про необхідність внести зміни до матеріалів інвентаризації в Київському МБТІ.

6 грудня 1990 року ОСОБА_6 розлучився з ОСОБА_4 , та 3 січня 2003 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із позивачем ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 30 січня 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки КП «Голосіївприватсервіс» від 27 листопада 2009 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_12 (син), ОСОБА_1 ( дружина померлого ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 .

Відповідно до листа Другої Київської державної нотаріальної контори, було встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась, відповідно до витягу із Спадкового реєстру станом на червеь 2010 року.

Крім того, судом установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 січня 2008 року у справі № 2-1247/08, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 4 червня 2008року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

В січні 2009 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом, однак ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 29 травня 2009 року позов було залишено без розгляду, у зв`язку з поданням позивачем відповідної заяви.

Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2013 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 лютого 2014 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_13 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, виселення, вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням залишено без розгляду, у зв`язку з поданням позивачем відповідної заяви.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року у справі № 2-677/08 було визнано за ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купіві-продажу будинку від 20 березня 2009 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . З тексту зазначеного договору вбачається, що продавцю ОСОБА_4 зазначений будинок належав на підставі рішення Голосївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2006 року, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 4 серпня 2008 року та ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 4 серпня 2008 року, та право продавця зареєстроване належним чином в Київському МБТІ 23 лютого 2009 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 7 серпня 2013 року у справі № 2601/13796/12 провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Голосіївського районної в м.Києві державної адміністрації про визнання права власності на будинок, було закрито.

За життя ОСОБА_4 подавала до суду позов про визнання позивача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою, однак судом було відмовлено у задоволенні цих позовних вимог, а також судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання реєстрації шлюбу недійсним ( рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 березня 2007 року у справі 2№ 2-66/07.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, та після її смерті державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори за заявою ОСОБА_10 , діючого як опікуна малолітньої ОСОБА_5 , було відкрито спадкову справу № 899/09.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 автомобіль «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , що належав чоловіку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_4 .

Розпорядженням Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації № 1011 від 17 грудня 2009 року було призначено ОСОБА_10 опікуном над житлом та майном малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності згідно договору дарування від 31 жовтня 2009 року № 11-2807.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2009 року ОСОБА_3 як онука ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , успадкувала автомобіль «ВАЗ 2101! , д.н.з. НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_4 .

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 8 червня 2011 року у справі № 2-о-192/11 визнано ОСОБА_15 та ОСОБА_16 усиновителями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Присвоєно ОСОБА_5 прізвище ОСОБА_3 , ім`я ОСОБА_3 було змінено з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 , без зазначення по-батькові.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016року у задоволенні позову ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , Відділу міграційної служби у Голосіївському районі м.Києва, Головного управління міграційної служби м.Києві про усунення перешкод у здійснення права власності шляхлм зняття з реєстраційного обліку було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 31 серпня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року було скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ., Відділу міграційної служби у Голосіївському районі м.Києва, Головного управління міграційної служби м.Києві про усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку було відмовлено. З мотивувальної частини зазначеного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_4 в 2009 році продала будинок АДРЕСА_1 , яким володіла на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2006 року та рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 4 серпня 2008 року. В свою чергу ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_6 і власника будинку на той час, - вселилась у вказаний будинок за згодою останнього.

Крім того, судом установлено, що в матеріалах справи відсутні копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 23 травня 2012 року, якою скасовані рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також судове рішення Апеляційного суду м.Києва від 2 грудня 2011 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що 20 березня 2009 року ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будинку, реалізуючи надане їй законом право розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд в межах гарантованої ст.ст.6,627 ЦК України свободи договору, при його укладенні сторони розуміли правову природу правочину та наслідки його вчинення, з будь-якими заявами чи зауваженнями при укладенні договору не звертались, були ознайомлені з його змістом, та посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_20 не мала достатньо необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки рішення суду про визнання за ОСОБА_4 права власності на будинок від 23 січня 2008 року не набрало законної сили, та було скасоване в подальшому судом апеляційної інстанції, в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження, та рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2006 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 4 серпня 2008 року, ухвала Голосіївського районного суду м.Києва від 4 серпня 2008 року, на підставі яких ОСОБА_4 володіла будинком на час відчуження, не скасовані.

В частині позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2009 року недійсним, суд виходив із того, що стороною позивача не доведено, а судом не встановлено підставі, з якими закон пов`язує можливість визнання свідоцтв недійсними, його видача не порушує прав та інтересів позивача, оскільки матеріали справи не містять даних про звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , та відповідно відмови нотаріуса в оформленні її спадкових прав, зокрема на автомобіль.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ст.1261 ЦК України).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За правилом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкдавцеві на момент відкриття спадищини і не припинилися внаслідок його смерті.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 .

Право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 набули ОСОБА_1 дружина померлого та ОСОБА_3 - онука померлого за правом представлення.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли Ѕ частина будинку , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також Ѕ частина автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов (причеп) № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_1 .

При цьому, установлено, що ОСОБА_6 18 липня 1955 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_21 отримав у спадок частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому було змінено номер домоволодіння.

В 1965 році будинок був визнаний аварійним, цей будинок капітально - відновлювальному ремонту не підлягав, що підтверджується висновком по дослідженню технічного стану будинку АДРЕСА_1 , складеного інженером - експертом та затвердженого керівником ТЕС Київського міськвиконкому ( т.1 а.с.225).

В 1967 році під час перебування ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 був побудований новий будинок, на місці знесеного, що підтверджується чеками, технічними паспортами, в яких зазначено дата забудови - 1967 рік ( т. 210-220).

Крім того, установлено, що розпорядженням Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації від 25 березня 2008 року № 414 затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 та прийняття їх до експлуатації ( т.1 а.с.155). Цим розпорядженням затверджено акт та прийнято в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 96,9 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., а також сарай ( на плані під літ.»З»), сарай з погребом ( на плані під літ. «И») , вбиральня (на плані під літ.»К»). З акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 19 вересня 2007 року вбачається, що будівельно-монтажні роботи здійснено в терміни з 1962 по 1967 роки.

Отже, оскільки станом на рік побудови будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_4 входили до складу сім`ї і брали участь у його придбанні, як коштами, так і трудовою участю, іншого не встановлено, будинок, тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_6 на момент смерті належала Ѕ частина будинку.

Що стосується вимог позивачки ОСОБА_1 щодо автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов (причеп) № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_1 , то в цій частині слід зазначити наступне.

Спірний автомобіль був придбаний 27 травня 2004 року під час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ст.70 СК України частки дружини та чоловіка у праві власності на таке майно є рівними.

Отже, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 входить Ѕ спірного автомобіля.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умово чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи ( ч.2 ст.1220 ЦК України).

Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 - ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем, а ОСОБА_3 була малолітньою, тому позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину у вигляді Ѕ частина будинку , що розташований на земельній ділянці що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і була виділена ОСОБА_23 згідно рішення виконкому Київської міської ради Депутятів трудящих за № 1766 від 27 листопада 1956 року, а також Ѕ частина автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов (причеп) № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_1 .

За таких обставин, договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений 20 березня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , має бути визнаний недійсним в частині ј частини домоволодіння, оскільки ОСОБА_4 не мала права розпоряджатися часткою, що була набута ОСОБА_1 1 липня 2004 року в порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 . Крім того. підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 грудня 2009 року, видане Другою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), в частині ѕ частин автомобіля ( Ѕ частина належала ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя, ј ОСОБА_1 набула в порядку спадкування).

Оскільки відповідно до договору дарування , укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) та посвідченого 31 жовтня 2009 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, була подарована Ѕ частина жилого будинку, що не входила до спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , підстави вважати, що цим договором були порушені права ОСОБА_1 як спадкоємця відсутні. За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним немає.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом скасування реєстрації правовстановлюючих документів ( договору купівлі-продажу, договору дарування, та правовстановлюючого рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року), оскільки позивачем обраний не вірний спосіб захисту. Відновлення порушеного права ОСОБА_1 відбувається у спосіб визнання договору купівлі-продажу недійсним, що є достатньою підставою для проведення відповідної реєстрації права. Що стосується рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року, то таке рішення суду скасоване рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 12 грудня 2011 року. Цим же рішенням ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні вимог про визнання права власності на будинок В подальшому ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 12 грудня 2011 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 7 серпня 2013 року провадження у справі було закрито ( т.4 а.с.211-215). Отже, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2008 року є нечинним і не породжує будь-яких наслідків.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неповно були встановлені обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідали встановленим обставинам, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, - наявні передбачені ст.376 ЦПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Фогелем Володимиром Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 8 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та посвідчений 20 березня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 575, недійсним в частині ј частини домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 грудня 2009 року, видане на ім`я ОСОБА_5 Другою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 9-435, недійсним в частині ѕ частини автомобіля.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частку автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 25 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус