ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Суми

Справа №591/4814/19

Номер провадження 22-ц/816/1006/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього тимчасову державну допомогу в сумі 12 181 грн 20 коп. та судовий збір.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до виконавчого листа № 2-2943/2002, виданого Зарічним районним судом м. Суми від 18 вересня 2002 року та довідок Зарічного ВДВС Сумського МУЮ ГУЮ у Сумській області від 02 червня 2009 року, 16 грудня 2009 року, 17 червня 2009 року, 17 червня 2010 року, 14 грудня 2010 року, 07 червня 2011 року та довідок ВДВС Сумського МУЮ від 06 грудня 2011 року, 13 червня 2012 року, рішення суду про стягнення аліментів відповідачем не виконувалось у зв`язку з ухиленням останнього від сплати аліментів. Враховуючи зазначене, а також на підставі заяв колишньої дружини відповідача - ОСОБА_2 та відповідних документів їй була призначена тимчасова державна допомога на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця з 01 червня 2009 року по 30 листопада 2012 року . Всього було виплачено 12 181 грн 20 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_3 донці відповідача виповнилося 18 років. Тому з відповідача підлягає стягненню сума наданої тимчасової державної допомоги за період з 01 червня 2009 року по 30 листопада 2012 року в розмірі 12 181 грн 20 коп. Йому направлявся лист-повідомлення з пропозицією повернути суму боргу за виплачену тимчасову державну допомогу на рахунок департаменту в добровільному порядку, проте до цього часу кошти не повернуті.

Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 07 квітня 2021 року в задоволенні позову Департаменту відмовив.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ухвалення рішення без всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом помилково застосовано до вказаних правовідносин строки позовної давності, оскільки не враховано момент, з якого було порушено права Департаменту (момент права на повернення коштів до Державного бюджету України) на відшкодування наданої тимчасової допомоги відповідачем.

Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за змістом п. 10 Порядку, однією з підстав для припинення виплати тимчасової допомоги є, зокрема, досягнення дитиною 18-річного віку. Отже, за обставин справи, право на звернення Департаменту з позовом до відповідача про стягнення виплачених коштів до суду виникло з дня, коли донці відповідача виповнилося 18 років, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважає, що позов подано в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого починається з моменту виникнення у позивача права на стягнення коштів, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

Наголошує на тому, що період виплати коштів тимчасової допомоги колишній дружині за межами трирічного періоду перед зверненням до суду правового значення не має, адже саме право на подання відповідного позову у Департаменту до відповідача виникло лише з моменту, коли були підстави для припинення виплати тимчасової допомоги. Підставою для звернення позивача до суду щодо стягнення тимчасової допомоги з відповідача було досягнення його донькою 18-річного віку. Інші підстави для звернення до суду раніше були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Щербак С.В. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. В доводах зазначає, що моментом припинення надання позивачем тимчасової державної допомоги є дата 30.11.2012 року, а тому твердження позивача про те, що строк давності у даних правовідносинах слід пов`язувати з досягненням дитиною 18-річного віку, є помилковим та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначений статтею 180 СК України.

Згідно з частиною восьмою статті 181 СК України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною десятою статті 181 СК України передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Механізм надання вказаної тимчасової допомоги визначений Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 (далі- Порядок).

Згідно п. 10 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата тимчасової допомоги припиняється у разі:

1) встановлення місця проживання (перебування) особи, яка

зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду;

2) виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з

батьків утримувати свою дитину;

3) досягнення дитиною 18-річного віку;

4) виконання в повному обсязі зобов`язань одного з батьків

щодо сплати аліментів у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон;

5) влаштування дитини до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання;

6) скасування або визнання усиновлення недійсним;

7) усиновлення дитини (чоловіком матері або дружиною батька);

8) відмови від стягнення аліментів;

9) добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти;

10) скасування в установленому законодавством порядку рішення суду щодо стягнення аліментів;

11) смерті дитини, якій була призначена тимчасова допомога;

12) смерті одного з батьків, зобов`язаного сплачувати аліменти, або визнання його в установленому порядку безвісти відсутнім чи оголошення померлим;

13) позбавлення в установленому порядку одного з батьків,

який утримує дитину, батьківських прав;

14) відібрання дитини від одного з батьків, який утримує дитину, без позбавлення батьківських прав;

15) встановлення над дитиною опіки чи піклування.

Відповідно до положень пункту 12 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з

батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9а).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 24 грудня 2002 року зроблено запис за № 704 (а. с. 11).

На виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-2943/2002 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття, Зарічним районним судом м. Суми 13 вересня 2002 року було видано виконавчий лист № 2-2943 (а. с. 10).

Згідно довідок Зарічного ВДВС Сумського МУЮ ГУЮ у Сумській області Данилейко Я.В. не отримувала аліменти з ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2008 року по 31 травня 2009 року; з 01 червня 2009 року по 30 листопада 2009 року; з 01 грудня 2009 року по 31 травня 2010 року; з 01 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року; з 01 грудня 2010 року по 31 травня 2011 року; з 01 червня 2011 року по 30 листопада 2011 року, з 01 грудня 2011 року по 31 травня 2012 року (а.с.12; 16; 18б; 26; 30;35; 41).

На підставі заяв ОСОБА_2 від 05 червня 2009 року, 18 грудня 2009 року, 22 червня 2010 року, 21 грудня 2010 року, 14 червня 2011 року, 15 грудня 2011 року, 18 червня 2012 року та відповідних документів, ОСОБА_2 була призначена тимчасова державна допомога на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця з 01 червня 2009 року по 30 листопада 2012 року (а. с. 8-9;13-15; 17-18а; 20-25; 27-34; 36).

Всього за період з 01 червня 2009 року по 30 листопада 2012 року згідно розрахунку позивача ОСОБА_2 була виплачена тимчасова державна допомога на загальну суму 12 181 грн 20 коп. (а. с. 38)

23 травня 2019 року на адресу ОСОБА_1 направлено листа, в якому повідомлено про необхідність повернення сплаченої тимчасової допомоги на суму 12 181 грн 20 коп. (а. с. 40).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України.

В суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Щербак С.В. заявила про застосування строку позовної давності (а. с. 69).

Позов Департаментом подано у серпні 2019 року, однак кошти позивач просить стягнути за період з 01 червня 2009 року по 30 листопада 2012 року.

Позивач звернення до суду з даним позовом лише у 2019 році обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 донці відповідача виповнилося 18 років, тобто на думку Департаменту, саме з цього часу у них виникло право про стягнення виплачених коштів.

Проте дані твердження є помилковими, оскільки як вже зазначалося вище, положення ч. 10 ст. 181 СК України та пункту 12 Порядку не пов`язують виникнення права на звернення з відповідним позовом саме з досягненням дитиною 18 років. Досягнення дитиною 18 років є лише однією з підстав припинення виплати тимчасової допомоги.

В даній справі право на звернення з позовом про стягнення з відповідача виплачених коштів виникло у позивача після припинення 30 листопада 2012 року виплати ОСОБА_2 відповідної тимчасової державної допомоги, яка їй виплачувалась у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів.

Звернувшись до суду з відповідним позовом у серпні 2019 року, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого в суді першої інстанції було заявлено представником відповідача.

За встановлених обставин та з врахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 квітня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

О.І. Собина