Справа № 183/1528/21
№ 2/183/2267/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого від 23 квітня 1996 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-1348, їй належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1 та її донька, ОСОБА_3 . А також у будинку зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2 , колишній чоловік ОСОБА_3 , шлюб з яким був зареєстрований у 2013 році, а розірваний у травні 2019 року.

З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останній у вказаному будинку фактично не проживає. Наявність реєстрації ОСОБА_2 у зазначеному будинку чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею вільного права користування своїм майном, позбавляє позивача можливості в повній мірі користуватись належними правами по утриманню житла, вона не може здійснювати відчуження майна та оформити субсидії на житлово-комунальні послуги.

Враховуючи зазначене, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 1996 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1348, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою № 525 від 24 березня 2021 року Губиниською селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.20).

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Між тим, частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вимоги ст. 156 ЖК України передбачають, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суду надано копію рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2019 року по справі № 183/6296/18, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дочкою позивача, був розірваний (а.с.15).

Позивач наполягає на тому, що відповідач з моменту розірвання шлюбу з її дочкою і до цього часу не проживає у належному їй будинку. Зазначені обставини, в силу ст. 81 ЦПК України, визнаються і відповідачем.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2 , не проживаючи в зазначеному позивачем будинку, втратив право користування ним, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-12, 27, 30, 58-62, 209, 212-215 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Сорока.