Провадження № 2-з/760/535/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви

про забезпечення позову

05 березня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 10.07.2013 Солом`янським РВ ГУДМС України в місті Києві; остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Щодо позову

29.12.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 25.12.2020, за підписом позивача - ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь 470 000,00 грн заборгованості за договором позики.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

За інформацією наданою територіальними органами ДМС України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь), відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заява про забезпечення позову та її обґрунтування

При вивченні матеріалів позовної заяви серед її додатків виявлено заяву про забезпечення позову, в якій у порядку ст.ст 149-153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ОСОБА_1 ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення стягнення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зупинення реалізації арештованого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зупинення стягнення квартири державним підприємством «Сетам», що належить ОСОБА_2 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборони державному підприємству «Сетам» вчиняти будь-які дії з передачі належного ОСОБА_2 майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані з проведенням державної реєстрації зміни власника на майно, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована, зокрема, тим, що до подачі позову про стягнення коштів за договором позики від 29.12.2020, позивач 17.12.2020 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову. 18.12.2020 у справі №760/27888/20 винесено ухвалу, якою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що всупереч зазначеній ухвалі, вказана квартира надалі реалізовується на електронному майданчику ДП «Сетам», а ОСОБА_2 підпише договір відчуження. Такі дії свідчать, що ОСОБА_2 приховує від позивача відчуження квартири, переховується, не повертає грошові кошти, а якщо він переоформить своє єдине майно, то позивач ніколи не отримає свої кошти та залишиться без місця проживання.

Крім того вказує, що на даний час, внаслідок таких шахрайських дій з боку ОСОБА_2 було розпочате кримінальне провадження за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 (шахрайство) Кримінального кодексу України.

Мотиви суду

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову сторони не викликались.

Дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд враховує, що ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 №756/2609/20 (провадження № 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

Суд зазначає, що п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено право суду забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна, саме у разі, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований судом виключно для забезпечення позову з визначеним предметом спору - визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, предметом спору у позовній заяві ОСОБА_1 вказано не визнання право власності на квартиру і про зняття з неї арешту, а стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 470 000,00 грн заборгованості за договором позики, укладеного між ними.

Отже визначений заявником вид забезпечення не є таким, що відповідає предмету спору у даній справі, та за таких умов не може бути застосований судом.

Крім того, вбачається, що фактично вид забезпечення, про застосування якого ставить питання ОСОБА_1 , спрямований на контроль за належним виконанням судового рішення, а саме: ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18.12.2020, якою накладено арешт на квартиру. За твердженням заявника, саме у зв`язку з невиконанням вказаної ухвали суду виникла потреба у забезпеченні шляхом зупинення реалізації такої квартири та здійснення реєстраційних дій щодо неї.

Разом з тим, відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а (провадження № К/9901/5305/19) викладено правову позицію відповідно до якої не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Судовий контроль за виконанням судового рішення не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

При цьому згідно з ч. 1, 4 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Водночас, суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Крім того, суд нагадує, що ст. 382 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Ураховуючи зазначене, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі у визначений спосіб.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні клопотання про забезпечення позову не позбавляє особу права звернутись повторно з заявою про забезпечення позову навівши нові мотивування та надавши всі необхідні докази на підтвердження такого клопотання.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Л. Л. Зуєвич