КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

9 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.М.» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гореницької сільської ради про визнання права власності на самочинне побудоване нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 жовтня 2007 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник особи, яка не брала участі у справі - ТОВ «А.В.М.» подав апеляційну скаргу.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не заявляв, обґрунтовуючи право подачі апеляційної скарги на рішення суду, оскільки копію його повного тексту отримано лише 19.05.2021.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «А.В.М.» залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження та надано строк для звернення з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 жовтня 2007 рокуз зазначенням причин поважності пропуску такого строку та доказів на їх підтвердження

9 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника ТОВ «А.В.М.» Вісляєва В.М. в якому він просить поновити строк на оскарження рішення суду першої інстанції в 9 днів, так як з моменту отримання рішення суду 19.05.2021 фізично був позбавлений можливості відразу подати апеляційну скаргу, оскільки потребував лікування правого ока. Інший представник ОСОБА_2 перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами.

Також зазначав про наявність правової позиції, висловленої Верховним Судом у справі № 333/1020/16-ц згідно з якою процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважає, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2004 року), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається, оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалене 01.10.2007 отримано товариством 19.05.2021, що не заперечується самим представником та слідує з інформації сайту Укрпошти при перевірці статусу відстеження поштового відправлення «244».

Враховуючи вищевикладене, строк для оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2007 розпочався для товариства 20.05.2021 і закінчився 30.05.2021.

З апеляційною скаргою представник ТОВ «А.В.М.» Вісляєв В.М. звернувся 08.06.2021 безпосередньо до Київського апеляційного суду, яка зареєстрована 08.06.2021 за Вх. № 63994. Тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження в 9 днів.

Посилання на висновок Верховного Суді у справі № 333/1020/16-ц не може бути застосовано при вирішенні питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження у вказаній справі, оскільки у наведеній представником товариства постанові вирішувалося питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з пропуском апелянтом строку на оскарження в 1 рік.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом із цим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вказаний висновок щодо застосування вказаних норм права міститься в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 761/33160/14-ц.

Також не можуть бути прийняті апеляційним судом як поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження посилання представника товариства ОСОБА_3 на те, що інший представник ОСОБА_2 перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, оскільки звертаючись з апеляційною скаргою, до останньої було долучено довіреність від 15.03.2019, за якою ТОВ «А.В.М.» в особі ОСОБА_4 уповноважує директора з комерційних питань ОСОБА_3 вчиняти від імені товариства певні дії.

Довіреності на ім`я ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Не є також поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження посилання ОСОБА_3 на те, що він потребував лікування правого ока і це позбавило його можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Як вбачається, рішення суду отримано товариством 19.05.2021.

До лікаря ОСОБА_3 звернувся 24.05.2021.

Однак надана представником довідка (консультативний висновок) не є листком непрацездатності.

Пунктами 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 №455, далі - Інструкції №455) передбачено, що Тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Апеляційний суд вважає, що надані докази не підтверджують неможливість звернення з апеляційною скаргою в строк, встановлений Цивільним процесуальним кодексом України (в редакції 2004 року), оскільки є неналежними.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7, 8 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, наведені причини пропуску строку у заяві представника товариства ОСОБА_3 , подані до суду апеляційної інстанції на усунення недоліків апеляційної скарги, не можна визнати належними та поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.М.» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 жовтня 2007 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді: