Справа № 579/805/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2021 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Придатка В.М.,

за участі секретаря Герасимової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , у якій зареєстрована також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З серпня 2018 року відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, утриманням квартири не займається, особисті речі відповідача за вищезазначеною адресою відсутні, однак з реєстрації не знялася, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, порушуючи його права і законні інтереси.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Позивач за змістом позовної заяви просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.2-3).

Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційній веб-сторінці Кролевецького районного суду Сумської області, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору дарування квартири від 25.07.2012 (а.с.7).

Відповідно до будинкової книги квартири АДРЕСА_1 , та довідки, виданої Центром адміністративних послуг Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 19 травня 2021 року №401/26-08, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , з 19.12.1997 (а.с.9-11, 18).

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 29.04.2021, ОСОБА_2 з 2018 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.13).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб сторін розірвано 07.12.2018, про що Кролевецьким РВДРАЦС ГТУЮ в Сумській області складено актовий запис №43 (а.с.12).

За змістом позовної заяви ОСОБА_2 з 2018 року фактично не проживає в зазначеному житлі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні будинку та присадибної ділянки участі не бере, особистих речей в квартирі не має.

Факт реєстрації ОСОБА_2 порушує право позивача на вільне користування майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки ОСОБА_2 не проживає в квартирі, власником якої є позивач, та не користується квартирою понад 1 рік без поважних причин, витрати на утримання зазначеного будинку не здійснює, проте до цього часу залишається зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні, чим створює перешкоди в користуванні вказаним житлом позивачу, тому у суду, виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України, є підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Питання про судові витрати, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, відповідно до Закону України «Про судовий збір», залишивши понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.183, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ч.2 ст.71 СК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, -

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку стст.273, 289 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В. М. Придатко