Номер провадження: 22-ц/813/4319/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Рибачук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ „Брокбізнесбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ПАТ „Брокбізнесбанк звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року у розмірі 228916,22 грн., мотивуючи це тим, що 08 квітня 2013 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1223 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної карти миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Також, 08 квітня 2013 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до Договору № 1223, за якою відкрито кредитну лінію працівникам підприємства, з якими у Банку реалізовано зарплатний проект. Відповідно до п.2 Додаткової угоди Банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом у суму 50 000 грн. на строк до 07.04.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних на споживчі цілі, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2018 року позов ПАТ „Брокбізнесбанк задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року в розмірі 228 916 гривень 22 копійки та судовий збір у сумі 3433 гривні 74 копійки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 326,89 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною 4 статті 91 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Михайліним О.Є. подано заяву про винесення ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку з припиненням юридичної особи, яка була позивачем у справі та відсутністю правонаступників (т. 2 а. с. 18-20).

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за яким до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до ч.5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що 15 жовтня 2019 року юридичну особу Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» припинено.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості про внесення запису від 15.10.2019 року про припинення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та при цьому відсутні відповідні дані про правонаступника (правонаступників) цієї припиненої юридичної особи.

Так, до Одеського апеляційного суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» із заявою про залучення даного товариства в якості правонаступника ПАТ «Брокбізнесбанк» у даній цивільній справі, посилаючись на укладення 01.08.2018 року договору про відступлення права вимоги № 283, згідно з яким ПАТ «Брокбізнесбанк» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» придбало право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі і за договором № 38996 від 05.04.2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 .

Оскільки предметом розгляду справи, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку є заборгованість за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року, а не за кредитним договором № 38996 від 05.04.2013 року, Одеським апеляційним судом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» направлено додатковий запит з додаванням копії кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року для можливості ідентифікації даного кредитного договору та кредитного договору № 38996 від 05.04.2013 року, як одного і того самого кредитного договору із можливістю пояснення зміни реєстраційного номеру кредитного договору за обліковими системами ПАТ «Брокбізнесбанк».

Проте, згідно з відповіддю ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», останнє не підтвердило ідентичності кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у справі, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку з кредитним договором № 38996 від 05.04.2013 року, право вимоги за яким придбало ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у ПАТ «Брокбізнесбанк».

Більше того, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» ознайомившись з копією кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року, яка направлялася разом з відповідною ухвалою Одеського апеляційного суду, стверджувально зазначило, що не набувало право вимоги за вказаним кредитним договором.

Враховуючи наведене Одеським апеляційним судом відмовлено у залученні ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в якості правонаступника ПАТ «Брокбізнесбанк» у даній цивільній справі, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку і предметом позову в якій є заборгованість за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року.

Крім того, Одеським апеляційним судом ухвалою від 12.03.2020 року витребувана від Національного Банку України інформація щодо реалізації права вимоги або факторингу за кредитним договором № 1223 від 08.042013 року, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 ( т. 2 а. с. 232-233).

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року Національним Банком України 09.04.2020 року надана інформація про те, що в описах архівних справ AT «Брокбізнесбанк» кредитний договір на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 08.04.2013 року не значиться та на архівне зберігання ліквідатором AT «Брокбізнесбанк» не передавався. У документах AT «Брокбізнесбанк», а саме у кредитному портфелі AT «Брокбізнесбанк» та реєстрі реалізації прав вимоги за кредитними договорами, інформація стосовно зазначеного кредитного договору відсутня (т. 3 а. с. 12).

Таким чином на вжиті Одеським апеляційним судом заходи щодо встановлення правонаступника у праві вимоги за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 такий правонаступник не встановлений з незалежних від суду апеляційної інстанції причин.

Відповідно до ч.3 т. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Тобто на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково із закриттям провадження у справі повністю або у відповідній частині оскаржуваного рішення можливо у разі ліквідації кредитора-позивача, як сторони у спорі і відсутності правонаступника та за умови, що оскаржуване рішення повністю або у відповідній частині не є законним та обґрунтованим.

Лише наявність таких обставин та врахування положень ч.3 ст. 377 ЦПК України надають суду апеляційної інстанції підстави для застосування ч.1 ст. 377 ЦПК України для скасування рішення суду повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням рішення без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року в розмірі 228 916 гривень 22 копійки та судовий збір у сумі 3433 гривні 74 копійки, суд першої інстанції виходив з того, що спірне горище, як допоміжне приміщення є власністю власників квартир будинку, які не заперечують проти оформлення права власності на горище за позивачем.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У повній мірі зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-08 квітня 2013 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1223 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної карти миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUЕ;

-також, 08 квітня 2013 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до Договору № 1223, за якою відкрито кредитну лінію працівникам підприємства, з якими у Банку реалізовано зарплатний проект. Відповідно до п.2 Додаткової угоди Банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом у суму 50 000 грн. на строк до 07.04.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних на споживчі цілі;

-через невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 01 вересня 2016 року наявна заборгованість в розмірі 228 916,22 грн., із них: заборгованість за кредитом - 48 005,00 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 47 411,32 грн., заборгованість по пені через прострочення зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - 89 410,07 грн. (50 317,10+ 39 092,97), заборгованість по інфляції через прострочення зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - 39 302,61 грн. (22 576,63+ 16 725,98), а також заборгованість по 3% річних через прострочення зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - 4 787,22 грн. (2 695,56 + 2 091,66).

Відповідно до п. 17 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року у разі несплати власником рахунку 2-х (двох) платежів за цією додатковою угодою, що йдуть підряд, термін повернення Кредитної лінії вважається таким, що настав, і відповідно, власник рахунку, зобов`язаний повернути Кредитну лінію, сплатити проценти за користування Кредитною лінією в сумі, яка зафіксована на дату несплати другого платежу.

Як вбачається з наданих розрахунків, ОСОБА_1 не сплатив 2 платежі зі сплати процентів підряд за серпень і вересень 2013 року, внаслідок чого термін повернення Кредитної лінії в розумінні п. 17 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року вважається таким, що настав 26.10.2013 року.

До суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся 10.10.2016 року в межах строку позовної давності, про застосування якої до речі, відповідач приймаючи участь у розгляді справи з відповідною заявою до ухвалення судом оскаржуваного рішення, не звертався протягом всього часу розгляду справи в районному суді з 10.10.2016 року до 29.10.2018 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобов`язання по договору не були виконані відповідачами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідачі прийнятих на себе кредитних зобов`язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконали.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.І ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведених норм, наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України - у правовідносинах, що виникають з договору).

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, при простроченні виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних грошей, нараховуються 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 від 10.04.2018 року.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та нарахування пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені за прострочення сплати процентів та пені на тіло кредиту, розрахованої за договірною ставкою після 26.10.2013 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі висновки суду апеляційної інстанції, що не були враховані судом першої інстанції під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

Оскільки проценти за договірною ставкою після спливу строку кредитування нараховані позивачем необґрунтовано, то необґрунтованими є також і інфляційне збільшення та 3% річних, нарахованих на розмір процентів, що розрахований позивачем за договірною ставкою після спливу строку кредитування.

При таких обставинах, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в частині процентів за користуванням кредитом - 47 411,32 грн., за пенею за прострочення повернення кредиту - 50317,10 грн., за пенею по процентам за користування кредитом - 39 092,97 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань зі сплати процентів - 16 725,98 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом - 2 091,66 грн, а всього на загальну суму 155 639 грн. 03 коп. не може вважатися законним та обґрунтованим.

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню та з урахуванням встановлених обставин припинення юридичної особи - кредитора без правонаступників - закриттю в цій частині вимог.

В решті заявлених вимог, зокрема про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48005 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 22 576,63, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення тіла кредиту 2 695,56 грн., а всього на загальну суму 73 277 грн. 19 коп. рішення суду відповідає законодавству і тому відсутні підстави для задоволення клопотання про закриття провадження у справі щодо зазначених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 377 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Михайліна Олександра Євгенійовича про закриття провадження у справі - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року за процентами за користуванням кредитом - 47 411,32 грн., за пенею за прострочення повернення кредиту - 50317,10 грн., за пенею по процентам за користування кредитом - 39 092,97 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань зі сплати процентів - 16 725,98 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом - 2 091,66 грн, а всього на загальну суму 155 639 грн. 03 коп. - скасувати та провадження в цій частині позовних вимог закрити.

В решті клопотання про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.06.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк