Справа № 2-3599/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1292/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

при секретарі:Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2021 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

в с т а н о в и в:

02.08.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив визначити частку майна, що належить боржнику ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання покликався на те, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження №56439996 з примусового виконання виконавчого листа №2-3599/11, виданого 25.05.2016 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 204 564,79 грн., а також 3% річних від суми заборгованості 44 522,26 грн., а всього 249 087,05 грн. Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 701,95 грн. судового збору, 2 865,90 грн. витрат по оплаті судової експертизи, 5 500,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 9 067,85 грн. На все рухоме, нерухоме майно та кошти боржника 18.05.2018 року накладено арешт. Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 1996, виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 61,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 . Співвласниками квартири є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Іншого майна боржника, на яке можна звернути стягнення не виявлено.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задоволено.

Визначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 на праві власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що, задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про визначення частки майна боржника ( ОСОБА_1 ) у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції виходив з того, що частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка є у спільній сумісній власності боржника ОСОБА_1 та інших співвласників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не визначені, а тому враховуючи відсутність обставин, які б свідчили про необхідність відступу від рівності часток, а також те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та неможливість вжиття державним виконавцем інших заходів, спрямованих на виконання рішення суду, за боржником слід визначити 1/4 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає. що зазначені обставини, які встановив суд першої інстанції, не відповідають дійсності. Зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував думку усіх співласників квартири, не повідомивши їх про дату судового засідання, та неналежно дослідив матеріали справи, зокрема Свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_3 , видане Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 1996 року. Так, суд першої інстанції не врахував, що згідно домовленості усіх співвласників квартири, частка ОСОБА_6 становить 3/4 квартири АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 88 від 25.01.2021 року. Вважає, що судом першої інстанції не забезпечено учасникам справи право на ефективний засіб захисту їх інтересів.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

У засіданні колегії суддів апеляційної інстанції приватний виконавець Маковецький З.В. проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця Маковецького З.В., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Однією із засад здійснення виконавчого провадження є обов`язковість виконання судових рішень.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати усіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частиною 1 ст. 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно ч.5ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном « визначення часток » законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень ч. 1 ст.368 і ч. 2 ст.372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч. 1ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

При вирішенні питання про визначення частки у спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що 31.10.2016 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №2-3599/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у сумі 204 564,79 грн., а також 3% річних від суми заборгованості - 44 522,26 грн., а всього 249 087 (двісті сорок дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн. 05 коп., стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 701,95 грн. судового збору, 2 865,90 грн. витрат по оплаті судової експертизи, 5 500,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 9 067,85 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. від 18.05.2018 року відкрито виконавче провадження № 56439996 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3599/11.

В ході здійснення виконавчого провадження 18.05.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця від 18.05.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у всіх банківських установах та на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1

18.05.20218 року приватним виконавцем винесено постанову про обмеження права боржника на користування майном.

Матеріалами справи встановлено, що боржником ОСОБА_1 з часу відкриття виконавчого провадження №53801662 не вживаються дії, спрямовані на виконання рішення суду, а саме погашення заборгованості на користь стягувача ОСОБА_2 .

Встановлено, що боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 61,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 . Співвласниками квартири, крім боржника, є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданим 1996 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів.

Задовольняючи подання приватного виконавця Львівського виконавчого округу Маковецького З.В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції виходив з того, що частки у квартирі АДРЕСА_1 , яка є у спільній сумісній власності боржника ОСОБА_1 та інших співвласників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не визначені, обставини, які б свідчили про необхідність відступу від рівності часток, відсутні, а також те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та неможливість вжиття державним виконавцем інших заходів, спрямованих на виконання рішення суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки право державного чи приватного виконавця на визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в ході здійснення виконавчих дій передбачене ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 443 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.