Номер провадження: 22-ц/813/3980/21
Номер справи місцевого суду: 522/9279/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

11.06.2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 2-4).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2018 року між ОСОБА_2 та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №274. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що починаючи із листопада 2018 року (за 7 місяців до народження спільного сина) відповідач із нею не проживає та спільного господарства вони не ведуть.

Після народження сина відповідач так і не повернувся, на неодноразові її телефонні дзвінки ОСОБА_1 відповідав байдужістю та у подальшому зовсім почав ігнорувати її дзвінки.

Протягом усього часу ніякої матеріальної допомоги не надавав, посилаючись на відсутність постійної роботи та грошей.

На теперішній час позивачка вважає, що примирення між ними є неможливим, вони мають різні погляди на життя та сім`ю в цілому, між ними втрачено почуття любові та поваги одне до одного, а тому просила розірвати шлюб між ними.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2020 року позов було задоволено (а.с.76-77).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2020 рокута постановлення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.82-89).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 02.06.2021 року, на 12.30 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.124-126).

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, та відкладення у зв`язку з цим судового розгляду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

В свою чергу, позивач ОСОБА_2 31.05.2-21 року та 01.06.20201 року надала суду апеляційної інстанції електронні форми звернення, згідно яких вона просила розглянути справу в її відсутність, на примирення воно не згодна (134-136).

Таким чином та враховуючи, що жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, та відкладення у зв`язку з цим судового розгляду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, а також через перебування судді Цюри Т.В. на лікарняному, датою ухвалення цього судового рішення є 18.06.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 16.10.2020 року були присутні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 . Відповідач пояснив що проживає в м.Кривий Ріг, та не бажає розривати шлюб, крім того вони між собою спілкуються по телефону, хоче примиритися з позивачкою.

У зв`язку з цим та за клопотанням відповідача розгляд справи був відкладений на 13.11.2020 року, з наданням подружжю одного місяця для примирення.

Однак, у судове засідання, призначене на 13.11.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Від позивачки ОСОБА_2 до суду надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглядати за її відсутності та наполягала на задоволенні позову та розірванні шлюбу (а.с.69).

В свою чергу, від відповідача ОСОБА_1 до суду також надійшла заява, згідно якої він просив відкласти розгляд справи, посилаючись на його хворобу (а.с.74).

Однак, у зв`язку з тим, що доказів на підтвердження причин неявки ні відповідач, ні його представник до суду не надали, суд вирішив слухати справу у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів, саме 13.11.2020 року.

Проте, враховуючи вимоги ст. 268 ЦПК України, а також те, що розгляд справи відбувся у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, датою оскаржуваного судового рішення є 18 листопада 2020 року.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що його не було належним чином повідомлено про час і місце судового засідання, чим на його думку було порушено принцип змагальності процесу.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Крім того, за змістом ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Також суд обгрунтовано зазначив, що загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

У зв`язку з чим, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене, оскільки одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих шлюбних відносинах.

Тобто, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З огляду на викладені обставини, враховуючи системний аналіз норм міжнародного права в галузі шлюбних відносин, а також норм сімейного законодавства України, слід дійти висновку про те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що вільної згоди між сторонами на продовження шлюбу немає.

Суд прийняв міри для примирення сторін, як про те просив відповідач ОСОБА_1 , однак матеріали справи не мають доказів того що вказаний відповідач вчиняв якійсь дії для примирення сторін і збереження шлюбу. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились ще в листопаді 2018 року і відповідач за весь цей час ніяких дій не вчиняв для збереження шлюбу.

Суд також правильно врахував, що позивачка ОСОБА_2 в грудні 2018 року вже зверталась до суду з вимогами про розірвання шлюбу та рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2019 року шлюб між ними було розірвано.

Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2019 року було скасовано та у позовній заяві про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем було відмовлено. Вказана постанова обґрунтовувалась тим, що позов про розірвання шлюб було подано ОСОБА_2 під час її вагітності.

Як було зазначено вище, з даним позовом позивачка ОСОБА_2 звернулась 11 червня 2020р., та матеріали справи не містять буд-яких доказів того, що шлюб між сторонами може бути збережено, в свою чергу позивачка ОСОБА_2 категорично наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення з відповідачем.

Також суд обгрунтовано послався на те, що відповідно до матеріалів справи, відповідач матеріально не забезпечує позивачку з дитиною, про що свідчить розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, складений 01.09.2020 року начальником Першого Приморського відділ ДВС у м. Одесі (а.с.40).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Цюри Т.В. на лікарняному, повне судове рішення складено 18.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра