Ухвала

07 липня 2021 року

м. Київ

справа № 754/20890/13-ц

провадження № 61-3159св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоніс груп»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс груп» до ОСОБА_1 про розірвання договору та визнання права власності за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс груп» на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ТОВ «Каргоніс груп» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору та визнання права власності, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило: розірвати договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акт приймання-передачі об`єктів нерухомого майна до статутного капіталу від 26 листопада 2013 року, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс груп»; визнати за ТОВ «Каргоніс груп» право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» на АДРЕСА_1 загальною площею 1 592,5 кв. м; визнати за ТОВ «Каргоніс груп» право власності на нежитлову будівлю на АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв. м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв. м, літери «Б» площею 92,3 кв. м та літери «В» площею 8,4 кв. м; зобов`язати ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на наступне майно: нежитлову будівлю в літ. «А» на АДРЕСА_1 загальною площею 1 592,5 кв. м та нежитлову будівлю на АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв. м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв. м, літери «Б» площею 92,3 кв. м та літери «В» площею 8,4 кв. м; стягнути з ОСОБА_1 3 441,00 грн судового збору на користь ТОВ «Каргоніс груп».

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року у складі судді Лісовської О. В. позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акт приймання-передачі майна від 26 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс груп».

Визнано за ТОВ «Каргоніс груп» право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» на АДРЕСА_1 загальною площею 1 592,5 кв. м.

Визнано за ТОВ «Каргоніс груп» право власності на нежитлову будівлю на АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв. м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв. м, літери «Б» площею 92,3 кв. м та літери «В» площею 8,4 кв. м.

Зобов`язано ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на наступне майно: нежитлова будівля в літ. «А» на АДРЕСА_1 загальною площею 1 592,5 кв. м та нежитлова будівля на АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв. м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв. м, літери «Б» площею 92,3 кв. м та літери «В» площею 8,4 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Каргоніс груп» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року поновлено Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року в зазначеній справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Каргоніс груп» до ОСОБА_1 про розірвання договору про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акту приймання-передачі об`єктів нерухомого майна до статутного капіталу від 26 листопада 2013 року, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс груп» скасовано, провадження у справі у зазначеній частині закрито.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Каргоніс груп» до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлову будівлю в літ. «А» на АДРЕСА_1 загальною площею 1 592,5 кв. м, та зобов`язання ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на нежитлову будівлю в літ. «А» на АДРЕСА_1 загальною площею 1 592,5 кв. м скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року в частині відшкодування судових витрат по сплаті судового збору змінено.

Зменшено суму, стягнуту з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Каргоніс груп» на відшкодування витрат по сплаті судового збору з 3 441,00 грн до 1 720,50 грн.

Стягнуто з ТОВ «Каргоніс груп» на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги 5 505, 75 грн.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Верховного Суду, ТОВ «Каргоніс груп», посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції в незаконний спосіб було відкрито апеляційне провадження, оскільки апеляційну скаргу подано неуповноваженою особою.

Заявник вказує, що апеляційним судом безпідставно поновлено строк на подання апеляційної скарги.

Заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції розглянуто справу за відсутності позивача.

Департамент не мав права звертатися до суду із відповідною апеляційною скаргою, оскільки не мав права представляти місцеву раду та виконавчий орган у питаннях права власності на будівлю, яка йому не належить.

До комунальної власності належало приміщення на АДРЕСА_3 , а спірне приміщення розташоване на АДРЕСА_1 . Тобто це фактично дві різні будівлі.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Деснянського районного суду міста Києва.

21 квітня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 30 червня 2021 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ткачук О. С.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 2-3887/2009 (провадження № 61-17369св20) за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Львівського міського управління земельних ресурсів про визнання права власності на спадщину у зв`язку:

- з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 листопада 2020 року у справі № 13/197-10, та конкретизувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05;

- існують різні підходи щодо застосування норм ЦПК України та ГПК України у відповідній редакції, у яких визначені строки апеляційного оскарження судових рішень. Зокрема, в одних випадках суди застосовують процесуальні норми, які були чинними станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, в інших - норми у редакції, які діяли на підставі Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства»:

1) у справі № 2-1678/05 орган місцевого самоврядування у серпні 2016 року оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 21 березня 2015 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року вказала, що обґрунтованим є застосування апеляційним судом при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою), згідно з яким установлений преклюзивний річний строк на апеляційне оскарження судових рішень органом місцевого самоврядування;

2) у справі № 908/1141/15-г орган державної влади у вересні 2018 року оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 04 березня 2015 року. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 лютого 2019 року зазначив, що обґрунтованим є застосування апеляційним судом для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), згідно з яким установлений преклюзивний річний строк на апеляційне оскарження судових рішень органом державної влади;

3) у справі № 2-2761/09 прокурор у жовтні 2018 року оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 26 серпня 2009 року. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 травня 2020 року вказав, що сплив на час подання апеляційної скарги передбаченого абзацом третім частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) строку на апеляційне оскарження судового рішення унеможливлює його поновлення. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 11 червня 2020 року у справі № 2-о-192/2008, від 09 вересня 2020 року у справі № 2-о-72/08, а також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 2-2761/09;

4) у справі № 13/197-10 орган місцевого самоврядування у червні 2020 року оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 25 серпня 2010 року. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11 червня 2020 року зазначив, що необґрунтованим є висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі. Мотивував тим, що стаття 93 ГПК України (у редакції, чинній на час прийняття рішення суду першої інстанції та подання апеляційної скарги) не передбачала преклюзивного річного строку для органу місцевого самоврядування на апеляційне оскарження. Тому касаційний суд скасував ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження та передав справу на новий розгляд до цього ж суду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

- відповідно до пункту 13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу;

- відповідно до частин першої, другої статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції можна було подати протягом десяти днів з дня проголошення рішення; апеляційна скарга на рішення суду подавалася протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження; заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишалися без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знаходив підстав для поновлення строку, про що постановляв ухвалу;

- частина перша статті 294 ЦПК України у редакції, чинній станом на 14 грудня 2017 року визначала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення; особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, могли подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення;

- згідно з частиною першою статті 72 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, та частиною першою статті 126 чинної редакції ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом;

- ЦПК України (зокрема стаття 297) у редакції, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, не встановлював преклюзивного строку для подання прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції;

- однак абзац третій частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції Закону № 4176-VI передбачав, що незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляв у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. Вказаний припис набрав чинності 15 січня 2012 року і діяв до 14 грудня 2017 року. Його метою було створення механізму, який мав гарантувати незмінюваність судових рішень, усунення можливостей зловживань правом на поновлення строків для звернення до суду щодо перегляду судових рішень, а також уникнення ситуацій, коли судове рішення переглядається через значний проміжок часу з моменту набрання ним законної сили. Близькі за змістом зміни на підставі Закону № 4176-VI були внесені до частини другої статті 93 ГПК України (щодо повернення апеляційної скарги, поданої прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 березня 2021 року прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Львівського міського управління земельних ресурсів про визнання права власності на спадщину за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року (провадження № 14-36цс21).

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 2-3887/2009 (провадження № 61-17369св20, № 14-36цс21).

Касаційна скарга містить доводи про безпідставне поновлення апеляційним судом строку на подання апеляційної скарги.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Ураховуючи, що вирішення питання стосовно різного підходу до застосування Верховним Судом пункту 13 Перехідних положень ЦПК України та ГПК України, а також присічного річного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування (поновлення строку на апеляційне оскарження), визначення редакції процесуального закону, який підлягає застосуванню при поданні апеляційної скарги на судові рішення ухвалені до 15 грудня 2017 року має важливе значення для розгляду зазначеної справи, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 754/20890/13-ц до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 754/20890/13-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс груп» до ОСОБА_1 про розірвання договору та визнання права власності за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс груп» на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2-3887/2009.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров

О. С. Ткачук