ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1086/20 Номер провадження 22-ц/814/1536/21Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

За участю секретаря Яковенко В.С.

розглянула в порядку спрощеного провадження, з повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Городівського О.А. від 12 травня 2021 року, повний текст рішення виготовлено 18 травня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 5000 грн до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимоги обґрунтовані зміною сімейного стану, а саме народженням дитини та перебуванням на його утриманні як дружини, так і малолітнього сина, також зазначає про зміну майнового стану, оскільки після судового рішення він працевлаштувався та отримує за місцем роботи в ФГ «Агат плюс» мінімальну заробітну плату.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення вмотивовано недоведеністю належними та допустимими доказами зміни матеріального стану позивача, які-б свідчили про необхідність зменшення розміру аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

Зокрема вказує, що суд допустився припущення щодо наявності в нього постійної роботи на посаді повара на зарубіжних морських судах, з огляду на закінчення в 2019 році строку дії дозвільних документів та виданих на його ім`я свідоцтв.

Також зауважує, що в нього як позивача не було необхідності доводити наявність своїх джерел доходу за 2020 та 2021 роки, оскільки він надав суду довідку з місця своєї роботи із зазначенням розміру мінімальної заробітної плати, а інших доходів в нього не було.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.12.2019 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог вказував, що його сімейний та відповідно майновий стан змінився, оскільки в нього від іншого шлюбу з ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом із матір`ю перебувають на його повному утриманні.

З огляду на його офіційне працевлаштування в ФГ «Агат Плюс» та отримання мінімальної заробітної плати в розмірі 4750 грн., він не має змоги сплачувати аліменти в розмір 5000 грн. щомісячно на утримання доньки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність змін в сімейному та майновому стані позивача, оскільки станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів існували обставини, які викладені в позові як підстави для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів, зокрема факт укладання нового шлюбу та народження в ньому сина ОСОБА_7 та подальше їх перебування на утриманні у позивача.

Також на підставі довідки Державної прикордонної служби України суд дійшов висновку, що позивач виконує рейси на морських судах, а між рейсами працевлаштований в ФГ «Агат Плюс» на посаду робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва, що свідчить про достатній рівень матеріального забезпечення та не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Так, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що на час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , відповідач вже перебував в зареєстрованому шлюбі з 12.06.2019 з ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Тобто на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь доньки - 03.12.2019 існували обставини, які позивач зазначив як підстави джля зменшення розміру аліментів.

Доводячи наявність змін в своєму майновому стані, ОСОБА_1 надав довідку з ФГ «Агат Плюс», згідно якої його посадовий оклад становить 4750 грн, а за 3 місяці він отримав 10238,09 грн.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Виходячи з положень ст. 192 СК України, можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів пов`язана з доведеністю в судовому порядку підстав, а саме - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому такі зміни мають настати вже після вступу в законну силу рішення про стягнення аліментів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В даному випадку до предмета доказування належить факт зміни матеріального або сімейного стану позивача як платника аліментів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що ті зміни, на які посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, мали місце в його житті іще до судового рішення, яким ці аліменти були стягнуті, а відтак не є обставинами, з наявністю яких ст. 192 СК України пов`язує можливість змінити розмір присуджених судом аліментів.

Щодо матеріального стану платника аліментів суд обґрунтовано зауважив, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що останній постійно перетинає кордон та тривалий час знаходиться за межами України.

Так, згідно даних Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 05.08.2019 року здійснив виїзд за межі України та повернувся 22.02.2020 року, а в подальшому здійснив виїзд 11.10.2020 року. Його повернення на Україну мало місце лише в травні 2021 року, про що він повідомив в ході розгляду апеляційної скарги.

Зазначені обставини, ставлять під сумнів твердження останнього, що єдиним джерелом його доходу є мінімальна заробітна плата робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва у ФГ «Агат Плюс».

Крім того, звертає на себе увагу те, що саме фермерське господарство розташоване в с. Яблуневе, Оржицького району Полтавської області, а позивач проживає разом із своєї сім`єю в м. Полтаві, яке знаходиться на відстані більше 100 км від розташування фермерського господарства.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем обставин, які б свідчили про зміну його сімейного та матеріального стану, що виключає можливість задоволення заявлених вимог про зменшення розміру стягнутих судовим рішенням аліментів.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не місять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави скасування судового рішення.

Так, посилання апелянта на закінчення в нього строку дії відповідних свідоцтв та дозвільних документів на право роботи на морських судах в 2019 році колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні не були долучені до матеріалів позовної заяви. Наявність чи відсутність зазначених документів в даному випадку не є тими обставинами, які відносяться до предмета доказування, оскільки не містять інформації стосовно підстав та предмета позову.

Разом з тим, з довідки Державної прикордонної служби України вбачається, що 05.08.2019 року ОСОБА_1 здійснив виїзд за межі України та повернувся 22.02.2020 року, а в подальшому здійснив виїзд 11.10.2020 року та як було встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції повернувся на Україну в травні 2021.

Як пояснював в судовому засіданні апелянт, його тривале перебування в Туреччині було пов`язано з облаштуванням місця роботі та необхідністю пошуків джерел доходу.

Враховуючи, що судом першої інстанції було вірно встановлено обвини по справі, надано правильну правову оцінку зібраним доказам, на підставі яких він дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 липня 2021 року.

Судді: Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Хіль Л.М.