Справа № 143/1443/18
Провадження № 22-ц/801/1223/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 рокуСправа № 143/1443/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Бойка А.В., в залі суду,

встановив:

У жовті 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Концерн Сімекс-Агро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди.

Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та ТОВ «Концерн Сімекс - Агро» 05.01.2006 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Вінницькій філії «Центр ДЗК» 14.09.2006 за №95 терміном на 10 років.

Згодом із отриманого у 2018 році витягу із державного реєстру ОСОБА_1 стало відомо, що 17.09.2010 за №58 було зареєстровано додаткову угоду до договору оренди землі строком на 20 років. Позивачка стверджує, що додаткової угоди з відповідачем не підписувала, а відтак просила суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 14.09.2006, площею 3,2433га, кадастровий номер :10:000:0163, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладену між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро», що зареєстрована в Погребищенському відділі Держкомзему 17.09.2010 №58 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39151734 від 10.01.2018).

В ході розгляду справи у зв`язку зі зміною організаційно - правової форми відповідача ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 18.12.2019 було замінено первісного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн Сімекс-Агро" на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» (а.с. 7, т. 2).

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 28.10.2020 прийнято заяву представника позивача про зміну предмета позову та позовні вимоги визначені наступним чином:

«Скасувати запис про проведену реєстрацію Погребищенським відділом Деркомзему від 17.09.2010 за №58 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39151734 від 10.01.2018 про державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року позов задоволено повністю.

Скасовано запис про проведену реєстрацію Погребищенським відділом Деркомзему від 17.09.2010 за №58 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39151734 від 10.01.2018 про державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язано ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительці с. Очеретня Погребищенського району Вінницької області земельну ділянку, площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення місцевого суду мотивоване неукладеністю правочину між сторонами, оскільки додаткову угоду до договору оренди позивач фактично не підписувала, що підтверджується висновком експерта.

Також у рішенні місцевого суду зазначено, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, площею 3,2433 га, яка розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана реєстрація не відповідає вимогам закону, коли встановлено нукладеність самого правочину.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано строки позовної давності, не враховано практику Верховного Суду.

Також, у апеляційній скарзі зазначено про те, що висновок судово технічної та почеркознавчої експертизи являється недопустимим доказом по справі, при цьому відповідачеві відмовлено у проведенні додаткової почеркознавчої експертизи, чим порушено право на доказування та принцип змагальності сторін, відтак, місцевий суд дійшов хибного висновку стосовно того, що додаткова угода являється неукладеною.

На апеляційну скаргу представником позивача подано відзив, у якому вказано на безпідставність скарги та законність і обгрунтованість рішення суду.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, площею 3,2433га, кадастровий номер :10:000:0163, яка розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с. 25 т.1).

05.01.2006 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14.09.2006 за №95 терміном на 10 років. (а.с. 133-134, т. 1)

17.09.2010 за №58 у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» була зареєстрована додаткова угода до вказаного договору оренди, строком на 20 років, що підтверджується витребуваними судом документами від головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.135, т.1)

Вказана угода була також зареєстрована разом з договором і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39151734 від 10.01.2018), що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.11, т.1).

ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом стверджує, що про зареєстровану додаткову угоду вона дізналася лише 19.06.2018, що підтверджується адвокатським запитом та відповіддю на нього (а.с. 12,13, т. 1), а з її змістом ознайомилась лише після її витребування судом.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 зазначила, що її волевиявлення на укладення додаткової угоди до договору оренди землі було відсутнє, і вона такої угоди не підписувала.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, враховуючи висновок судово - технічної та почеркознавчої експертизи від 11 жовтня 2019 року №5665/5666/19-21, дійшов висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, і відповідно обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем строки позовної давності не пропущено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляд на наступне.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з висновком судової - технічної та почеркознавчої експертизи ВВ КНДІСЕ від 11 жовтня 2019 року за №5665/5666/19-21, підписи від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді до договору оренди землі (дата 14.09.2006), площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000:0163, розташованої та території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на а.с. 135 та 151, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.

Підписи від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді до договору оренди землі (дата 14.09.2006), площею 3,2433 га, кадастровий номер :10:000.0163, розташованої та території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на а.с. 135 та 151, - виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

На підтвердження вказаних обставин щодо неукладення спірного договору належним доказом є висновок експерта, згідно з яким підписи від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді до договору оренди землі, виконано не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Додаткова угода була зареєстрована в Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 17 вересня 2010 року за №58 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39151734 від 10.01.2018).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Власником спірної земельної ділянки (кадастровий номер :10:000:0163 на час подання позову є ОСОБА_1 .

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, площею 3,2433 га, розташованою на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, реєстрація права оренди на вищевказану земельну ділянку за відповідачем по справі, коли додаткову угоду до договору оренди позивач фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної Вінницькою філією ДП «Центр ДЗК» 17 вересня 2010 року за №58 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39151734 від 10.01.2018) про реєстрацію іншого речового права - права оренди.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у справах №125/702/17 постанова від 05 серпня 2020 року та №358/815/17 постанова від 19 серпня 2020 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції встановивши, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не ним, а іншою особою, тобто є неукладеним, та враховуючи висновок судово-технічної та почеркознавчої експертизи, прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які інші дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюється таким засобом, серед інших, як висновок експерта, що узгоджується з приписами частини другої зазначеної статті.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу, висновок якої міститься в матеріалах справи.

Однак, заперечуючи позов, відповідач звертався до суду з клопотанням про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи, оскільки у нього виник сумнів у висновку експерта, в задоволенні якого ухвалою суду від 26 березня 2021 року йому було відмовлено.

Відмовляючи в призначенні додаткової судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні визначені законом підстави для призначення додаткової експертизи.

Скаржником не заявлялось клопотання про призначення додаткової експертизи судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

Факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц (провадження №14-306цс18) не знайшла підстав для відходу від такої правової позиції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так як, підставами позову є не підписання позивачем спірної додаткової угоди, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, для правильного вирішення вказаної справи, зокрема, у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, а саме про факт укладення саме з відповідачем, саме письмового договору оренди та саме на тих умовах, що зазначено у цьому договорі.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов при ухваленні судових рішень у справах №145/374/17 від 06 березня 2019 року та №145/1089/17 від 13 лютого 2019 року, від 17 жовтня 2019 року справа №136/276/18, які є аналогічними за установленими фактичними обставинами та підставами позову справі, що є предметом перегляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначила, що дізналася про те, що було зареєстровано додаткову угоду лише 19 червня 2018 року, що підтверджується адвокатським запитом та відповіддю на нього, з позовом до суду звернулася в жовтні 2018 року, а тому є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанцій не застосовано до позовних вимог позивача строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» залишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2021 року.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Л. О. Голота