КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8261/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року у складі судді Семенюти О. Ю.,

встановив:

25.12.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» (далі - ТОВ «Агрофірма «Іванків») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 16 894,88 грн збитків (неодержаний дохід) у зв`язку з порушенням умов договору оренди землі від 21.12.2010, що зареєстрований 01.07.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 2,8004 га з кадастровим номером :03:006:0067 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

21.12.2010 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Агрофірма «Іванків» договір оренди цієї земельної ділянки, який набирав чинності з моменту державної реєстрації та був укладений терміном на 5 років.

Договір оренди землі був зареєстрований реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 01.07.2014 року, а тому термін дії укладеного договору спливав 01.07.2019 року.

Разом з тим, 30.08.2016 року ОСОБА_1 уклала договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Макрогор», про що позивачу стало відомо у січні 2017 року, який постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року (справа №359/3327/17) визнано недійсним.

В 2017 році позивач здійснив посівну кампанію на вказаній земельній ділянці, а у 2018 році нею користувалось ТОВ «Агрофірма «Макрогор».

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 ТОВ «Агрофірма «Макрогор» понесла збитки у виді неодержаного доходу в розмірі 16 894,88 грн, який було розраховано відповідно до даних бухгалтерського обліку та звітності, виходячи з розміру витрат підприємства при вирощуванні, врожайності, ціни сої за 2018 рік, яку позивач вирощував на полі з історичною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в межах якого також знаходиться земельна ділянка відповідача.

17.12.2019 ТОВ «Агрофірма «Іванків» звернулось до Бориспільської районної державної адміністрації з проханням направити на розгляд відповідної комісії заяви про визначення розмір збитку, заподіяного землекористувачу внаслідок тимчасового невикористання земельної ділянки та скласти відповідний акт.

15.05.2020 на дане звернення було отримано відповідь, в якій рекомендовано визначити розмір збитків за взаємною згодою з орендодавцем, у разі недосягнення згоди - звернутись до суду.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь збитки у вигляді неодержаних доходів у сумі 16 894,88 грн внасоідок порушення умов договору оренди землі від 21 грудня 2010 року, та відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Іванків» 14 213,26 грн збитків (неодержаний дохід) у зв`язку з порушенням умов договору оренди землі від 21.12.2010, що зареєстрований 01.07.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що відповідно до положень ч.3 ст.157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, спеціальним підзаконним актом, який визначає розмір відшкодування збитків землекористувачам є «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 р. із змінами ( далі -Порядок).

В п. 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Надані позивачем розрахунки неодержаного доходу є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Позивачем не було надано належних доказів розміру (розрахунку) завданих йому збитків, складеного відповідним органом з дотриманням правил встановленого Порядку, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 14 вересня 2016 року по справі №703/5377/14-ц.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вину відповідача. Судом першої інстанції не встановлено період, за який позивач має отримати вигоду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Агрофірма «Іванків» - адвокат Дударенко А. М. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що ТОВ «Агрофірма «Макогор» розпочало обробіток земельної ділянки у 2018 році в той час коли тривав судовий розгляд справи про визнання договору оренди недійним та до завершення терміну дії договору оренди з ТОВ «Агрофірма «Іванків».

Право орендного користування ТОВ «Агрофірма «Іванків» земельною ділянкою було обмежено внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 що полягали в перешкоджанні користуванню орендованими земельними ділянками.

Позивач розрахував збитки, виходячи з фактичних даних, які обґрунтував даними бухгалтерського обліку та звітності, що відповідає приписам статті 22 ЦК України, як упущена вигода.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справі» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19.03.2010, у випадку самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК України, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України

особами, що її заподіяли. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки її відшкодовує володілець цього джерела згідно зі статтею 1187 ЦК.

Тому вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на застосування до даних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

Зазначив, що розрахунки ТОВ «Агрофірма «Іванків» побудовані на фактичних даних, з урахуванням конкретних затрат, понесених позивачем на вирощування сої в 2018 році, що відображено у статистичній та бухгалтерській звітності підприємства за 2018 рік та є офіційними даними.

На підтвердження того факту, що позивач засіяв у 2017 році належну відповідачу земельну ділянку, однак не зміг зібрати врожай у 2018 році, позивачем надані акти виконаних польових робіт від 20.04.2016, 18.08.2017, 12.04.2018, 02.05.2018, 03.05.2018, 04.05.2018, 05.05.2018, 06.05.2018, з яких вбачається, що станом на 2016 та 2017 роки позивачем оброблялося поле «Савичове» 116 га, а з 2018 року розмір поля, що обробляється, становить 110 га, тобто поле обробки зменшилось на 6 га, включаючи і земельну ділянку відповідача.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 2,8004 га з кадастровим номером :03:006:0067 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

21 грудня 2010 року ТОВ «Агрофірма «Іванків» та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі, згідно з яким ОСОБА_1 передала ТОВ «Агрофірма «Іванків» у строкове платне користування вищевказану земельну ділянку.

Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 21 грудня 2010 року, ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «Агрофірма «Іванків» земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0067.

30 серпня 2016 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Агрофірма «Макрогор» договір оренди вказаної земельної ділянки, в період дії чинного договору оренди земельної ділянки від 21 грудня 2010 року, укладеного з ТОВ «Агрофірма «Іванків», на земельну ділянку яка вже перебувала в оренді позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року (справа №359/3327/17) визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 30 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Іванків».

ТОВ «Агрофірма «Іванків» використовувалась та оброблялась спірна земельна ділянка. Проте, з січня 2017 року позивачу стало відомо про укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Макрогор», внаслідок чого позивач не зміг одержати у 2018 році дохід внаслідок зайняття земельної ділянки новим орендарем.

17 грудня 2019 року позивач звернувся до в.о. голови Бориспільської районної державної адміністрації з заявою, в якій просив направити на розгляд Комісії з питань дотримання чинного законодавства України в сфері земельних правовідносин Бориспільської районної державної адміністрації заяву про визначення розміру збитків, що ним розраховані в сумі 16 894,88 грн, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 , про що скласти відповідний акт.

Листом від 15.05.2020 № 48/07-46-1480 першим заступником голови Бориспільської районної державної адміністрації Дяченком Р. було роз`яснено, що для вирішення даного питання рекомендовано визначити розмір збитків за взаємною згодою з орендодавцями. У разі недосягнення згоди рекомендовано звернутися до суду для визначення та відшкодування збитків.

ТОВ «Агрофірма «Іванків» розрахувало збитки, виходячи з фактичних даних, які ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку та звітності, що відповідає приписам статті 22 ЦК України як упущена вигода.

Розрахунок втраченої вигоди було здійснено з урахуванням прямих затрат підприємства при вирощуванні врожаю сої у 2018 році на загальній площі посіву, середньої врожайності сої та її ціни у 2018 році, площі спірної земельної ділянки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у свідомому укладенні договору оренди земельної ділянки, що перебувала в орендному користуванні ТОВ «Агрофірма «Іванків» з іншим орендарем, позивач не отримав дохід, який міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. При цьому відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розрахунок суми неодержаного доходу (упущеної вигоди), розрахованої ТОВ «Агрофірма «Іванків».

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

При пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов`язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Звернувшись 17.12.2019 року до Бориспільської районної державної адміністрації з проханням направити на розгляд комісії з питань дотримання чинного законодавства України у сфері земельних відносин та про визначення розміру заподіяних позивачу збитків в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 , ТОВ «Агрофірма «Іванків» отримала відповідь Бориспільської РДА за вих.№48/07-46-1480 від 05.05.2020 року про відмову у задоволенні цього звернення з відповідною рекомендацією визначити розмір збитків за взаємною згодою чи звернутися до суду.

З огляду на те, що Бориспільська районна державна адміністрація, яка в силу закону зобов`язана була розглянути зазначене питання щодо дотримання чинного законодавства України у сфері земельних відносин та визначення розміру заподіяних позивачу збитків в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 , безпідставно усунулась від його вирішення, а законодавець відніс функцію визначення збитку заподіяного землекористувачам саме до місцевих органів виконавчої влади у складі спеціально створених комісій, розрахунок упущеної вигоди потребує глибоких комплексних професійних знань у галузі економіки сільськогосподарського виробництва, безпосередньо знань особливостей сільськогосподарського виробництва, особливостей використання у сільськогосподарському виробництві земельних ресурсів, висновок суду першої інстанції розмір упущеної вигоди на підставі наданого позивачем власного розрахунку ґрунтується на припущеннях.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 144/485/16 (провадження № 61-19676св18), від 19 лютого 2020 року у справі № 701/660/17 (провадження № 61-39901св18), від 17 червня 2021 року у справі № 359/9891/17 (провадження № 61-6877св19).

Доводи апеляційної скарги про самовільне використання земельної ділянки без достатніх правових підстав, а тому до цих правовідносин Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, не застосовується є безпідставними, оскільки зайняття земельної ділянки на підставі договору оренди із власником не може вважатися самовільним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, тому вказане судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що за подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 2 652,30 грн, вказані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» ( , 08335, Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Харківська, 41) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 652, 30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк