Справа № 465/8553/20
пр.№ 2/464/770/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: судді Шашуріної Г.О.,

секретаря судового засідання Бенцак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 465/8553/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Франківського районного суду м.Львова із позовною заявою , в якій просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку зворотної вимоги в розмірі 5 278,50 грн, покликаючись на право регресу.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова дану цивільну справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому позов заперечують у повному обсязі. У відзиві покликається, що відступлення права вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків на користь фізичної особи суперечить положенням ст.984, 993 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме Страховик юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Позивачем подано відповідь на відзив, який не береться судом до уваги, оскільки такий подано у порушення встановленого судом строку.

Сторони у судове засідання призначене на 12:30 год 01 липня 2021 року не з`явилася.

Представник позивача не вийшов на зв`язок у судове засідання у режимі відеоконференції.

Представник відповідача ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, Підтримує поданий відзив на позовну заяву.

З`ясувавши обставини справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

05 грудня 2018 року о 17:40 год у м.Львові по вул.Княгині Ольги, 5 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus RX», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Відповідно до Європротоколу вказана ДТП сталася з вини відповідача.

На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_2 застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 3824223 від 05 грудня 2017 року, укладеним з ОСОБА_4 (страхувальник).

Також на час вчинення ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача «Lexus RX», номерний знак НОМЕР_1 ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний».

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_2 завдано технічних пошкоджень, тому ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно із страховим актом № 01002-02 від 05 грудня 2017 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 12 850 гривень.

З урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» сплачено ПрАТ «Страхова компанія «АСК-Донбас Північний» 7 571,72 гривень.

10 березня 2020 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія ВУСО» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого страхова компанія відступає ФОП ОСОБА_1 , зокрема своє право вимоги до боржника ОСОБА_2 .

Оскільки, вказані обставини справи визнаються учасниками справи, відтак доказуванню не підлягають у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України.

Ураховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, виплаченою потерпілій стороні страховиком та отриманою останнім страхової виплати становить 5 278,50 грн (12 850,22 грн 7 571,72 грн), а тому заявлено вимоги в згаданому розмірі до відповідача, розглядаючи які суд виходить з наступного.

Згідно із ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України „Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (суброгація).

Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України, ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування відповідачем 5 278,50 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «АСК-Донбас Північний» виплатило позивачу 7 571,72 грн страхового відшкодування у порядку суброгації.

Водночас із матеріалів справи убачається, що цивільна відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АСК-Донбас Північний» з лімітом відповідальності 100 000 грн за шкоду майну (поліс серії АМ № 006422543, що значно перевищує розмір шкоди (страхового відшкодування), сплаченого позивачем на користь потерпілої особи. Розмір франшизи 0.00 гривень.

Доводи позивача про необхідність задоволення його вимог у порядку суброгації за рахунок винної особи ґрунтуються на припущеннях, виходячи з наступного.

Не може визнаватися підставою для пред`явлення вимоги у порядку суброгації до винної особи і той випадок, якщо позивачем отримано часткове відшкодування від страховика у добровільному порядку без пред`явлення до нього вимоги у судовому порядку. При цьому суд виходить з того, що саме відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вищевказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 757/41971/15-ц, які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин.

Оскільки розмір завданої шкоди та виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «АСК-Донбас Північний» у 100 000 грн, останнім заявлену суму збитків відшкодувало частково і не повідомлено позивача про причини відмови у виплаті страхового відшкодування в повному розмірі, суд дійшов висновку про необґрунтованість та передчасність позовних вимог, пред`явлених до відповідача, ліміт застрахованої цивільної відповідальності якого є більшим, ніж сплачене та пред`явлене у порядку суброгації страхове відшкодування.

Аналізуючи позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16) та в постанові від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/646/11) суд бере до уваги покликання відповідача, що відступлення права вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків на користь фізичної особи суперечить положенням ст.984, 993 ЦК України, виходячи з наступного.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 455307 вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з видом економічної діяльності «69.10 Діяльність у сфері права».

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема договорів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 984 ЦК України передбачено, що страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності; страхувальником може бути фізична або юридична особа.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про страхування», страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти); зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів).

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, відступлення права вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків на користь фізичної особи суперечить положенням ст.984, 993 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна страховика, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Представником відповідача заявлено про відшкодування за рахунок позивача 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вивчивши подані докази в підтвердження понесення таких витрат, суд не знаходить підстав для відмови у такому відшкодуванні, оскільки ґрунтуються на положеннях ст.137 ЦПК України, неспівмірності таких не встановлено, адже стороною позивача відповідне клопотання не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу 3 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2

Повне рішення суду складено 06 липня 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Г.О.Шашуріна