Справа № 461/3516/21
Провадження № 4-с/461/32/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах якої діє адвокат Гандзюлевич Ярослав Анатолійович (79008, м. Львів, вул. Вірменська, 30/3) на дії приватного виконавця, заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна (79041, м. Львів, вул. Окружна, 57),

встановив:

скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 21.04.2021 року у виконавчому провадженні №65233452.

Обґрунтовуючи подану скаргу, покликається на те, що 21.04.2021 року приватним виконавцем була винесено дві постанови про арешт коштів та майна боржника. Виконавець в один день з відкриттям виконавчого провадження наклала арешт на майно ОСОБА_2 та її кошти, хоча ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок провести перевірку у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, та у подальшому не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Вказує, що у ОСОБА_2 це єдине джерело доходів і єдина банківська картка на яку надходить зарплата. Приватний виконавець, наклавши арешт на картковий рахунок, позбавив ОСОБА_2 засобів до існування, а тому просить скаргу задовольнити.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, з мотивів, наведених у ній та письмових поясненнях.

Приватний виконавець подала до суду письмові заперечення на скаргу, які підтримала в ході судового розгляду, вказуючи на те, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Із змісту постанови про арешт коштів боржника вбачається, що нею було визначено банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. Крім цього, рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю. втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу, а тому постанова відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Просила відмовити у задоволенні скарги повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закону), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 13 цього Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. перебуває виконавче провадження ВП №65233452 з примусового виконання, виконавчого листа № 46І/5971/19. виданого 11.10.2019 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованості в сумі 130 479,12 грн.

21.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

21.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

21.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та скеровано в банківські установи до виконання АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, АТ «Кредобанк», МФО 325365, АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335, АТ «Ощадбанк", МФО 300465, АТ «Альфа-банк», МФО 300346, АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, АТ «Універсал Банк», МФО 322001, АТ «Укргазбанк», МФО 320478, АТ «ПУМБ» МФО 334851, АТ «А-Банк», МФО 307770, АТ «Таскомбанк», МФО 334500 АТ «ОКСІ БАНК», МФО 325990, ПАТ АКБ «Індустріалбанк». МФО 313849, ПАТ «Банк Восток», МФО 307123, АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, АТ «ОТП Банк» 300528.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 цього Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (п. 2 ч. 2 ст. 48 Закону).

Окрім цього, відповідно до ч.3 чт.52 Закону, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону).

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, що визначено п.1 ч.3 ст. 59 Закону.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.02.2021 справа №756/1927/16-ц, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону N 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону N 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону N 1404-VIII.

Із змісту оскаржуваної постанови від 21.04.2021 року вбачається, що приватним виконавцем було визначено банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. ПАТ «Банк Восток», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту па кошти боржника на рахунку № НОМЕР_2 виконано, тобто банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, суд погоджується з твердженнями приватного виконавця, що рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю. втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Долучена до скарги довідка від 21.04.2021 року містить дані про те, що на вказаний у ній рахунок зараховується «у тому числі заробітна плата», що наводить до висновку про те, що на даний рахунок можуть надходити кошти з інші джерел доходів. Натомість, ця ж довідка містить дані про обізнаність банку щодо обмежень встановлених ЗУ «Про виконавче провадження» стосовно окремого порядку здійснення вірахувань.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що одним з головних принципів здійснення правосуддя в Україні, є принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Крім того, наведені положення вказують, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин даної справи, суд вважає, щоприватний виконавець діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно прийняла рішення про арешт коштів ОСОБА_2 , що відповідає повноті і неупередженості здійснення виконавчого провадження.

Отже, доводи скаржника є безпідставними і оскаржувані дії приватного виконавця свідчать по те, що вони були вчинені з дотриманням положень Конституції України, в межах наданих виконавцю повноважень і спрямовані на забезпечення виконання судового рішення, а тому такі є законними.

Окрім цього, згідно абзацу 3 ч. 2 ст. 56 Закону, постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, постанова про арешт коштів боржника від 21.04.2021 року приватним виконавцем винесена з дотриманням строків, встановлених Законом.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії державного виконавця вчинені в межах наданих повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 13, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах якої діє адвокат Гандзюлевич Ярослав Анатолійович (79008, м. Львів, вул. Вірменська, 30/3) на дії приватного виконавця, заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна (79041, м. Львів, вул. Окружна, 57) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2021 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.