Справа № 603/186/21
Провадження № 2/603/127/2021
"13" липня 2021 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Галіяна І.М.,
секретаря судового засідання - Чікало В.Б.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу
представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович
третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Монастириської міської ради
предмет позову: позбавлення батьківських прав
позивача - не з`явилася
представника позивача - адвоката Андрусенка І.Я.
представника органу опіки та піклування Монастириської міської ради - Кравець М.В.
відповідача - не з`явився
І. Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача адвокат Андрусенко І.Я. звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 10.10.2006 року дочка позивача - ОСОБА_5 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .
За час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дочка позивача, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із бабусею в АДРЕСА_2.
Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у Швейківській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів в 7 та 6 класах відповідно.
В позовній заяві представник позивача зазначає, що з часу смерті мами дітей, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом трьох років п`яти місяців не являється до дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Протягом зазначеного періоду відповідач не вітав дітей зі святами та не цікавився їх особистим життям або відвідуванням дошкільного закладу.
У зв`язку з ухиленням та свідомим нехтуванням батьком своїми обов`язками відносно утримання та виховання дітей представник позивача просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей.
ІІ. Процесуальні рішення в справі.
Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.04.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
01.06.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.07.2021 року постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
ІІІ. Позиції сторін.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Окрім зазначеного, просив вирішити питання про встановлення опіки над малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і призначити опікуном бабусю ОСОБА_1 ..
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення за останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та за допомогою розміщення повідомлення на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та суду не надіслав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Представник органу опіки та піклування Монастириської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав заявлених в ньому та не заперечувала щодо встановлення над малолітніми дітьми опіки та призначення їх опікуном позивача по справі надавши суду висновок «Про можливість ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна та доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дітей».
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , яка є дочкою відповідача, пояснила, що батько покинув їх чотири роки тому після чого вона його не бачила і він до неї не телефонував та не навідувався.
Аналогічні пояснення в судовому засіданні надав син відповідача - ОСОБА_4 .
Щодо позбавлення відповідача батьківських прав та передання їх під опіку бабусі діти не заперечували.
Свідок ОСОБА_9 , яка є дочкою позивача та тіткою малолітніх свідків, в судовому засіданні пояснила, що відповідач за рік після смерті дружини - матері малолітніх дітей, залишив дітей у своєї прийомної матері і з того часу де батько знаходиться не знає так як більше не з`являвся і дітям не допомагав. Під час того як відповідач проживав з дружиною та дітьми часто вчиняв насильницькі дії по відношенню до дітей, матеріально їх не забезпечував.
Свідок ОСОБА_10 , яка є двоюрідною сестрою малолітніх дітей та внучкою позивача, в судовому засіданні пояснила, що коли дружина відповідача захворіла вихованням дітей займалась бабуся, ОСОБА_1 . Після смерті дружини відповідача вона його не бачила та не знає де він перебуває, залишив дітей та до них не навідувався, допомоги дітям не надавав. На даний час діти проживають з бабусею, яка їх утримує та виховує.
ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.
Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.10.2006 року та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Згідно даних свідоцтв про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 встановлено, що остання є дочкою ОСОБА_1 .
Згідно даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».
З аналізу вищевказаних документів судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданого 02.06.2016 року.
ОСОБА_2 після смерті дружини ОСОБА_5 залишив малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та від тоді до дітей не навідувався.
Діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5 залишились проживати з бабцею ОСОБА_1 - позивачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 17.11.2020 року №226.
Згідно висновку органу опіки та піклування Монастириської міської ради від 23.03.2021 року № 1, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його малолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи це тим, що батько малолітніх дітей, ОСОБА_2 , ухиляється від виконанняі своїх обов`язків з виховання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не створює умов для отримання ними освіти, не відвідує загальношкільних та класних батьківських зборів та протягом останніх чотирьох років місцеперебування його невідоме.
З характеристик наданих Швейківською ЗОШ І-ІІ ступенів встановлено, що ОСОБА_1 виховує свої малолітніх внуків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка приділяє належну увагу їх вихованню, старається усіляко брати участь у шкільному та особистому житті дітей, хвилюється за їх навчання, допомагає морально та фізично. Натомість батько дітей не бере участі у їх житті, не цікавиться навчанням і вихованням, не відвідує батьківські збори, фінансово не допомагає.
Згідно висновку служби у справах дітей Монастириської міської ради Тернопільської області від 30.06.2021 року №72/02-01 судом встановлено, що служба у справах дітей Монастириської міської ради вважає за доцільне встановити опіку над малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити їм опікуна ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.06.2021 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів доходів громадян та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
ІV. Джерела права й акти їх застосування.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідач ОСОБА_2 , як було з`ясовано в судовому засіданні, протягом 4 років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приїжджає до дітей, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, їхніми захопленнями, розвитком, навчанням та не вітає їх з днем народження, не здійснює належне утримання своїх дітей, не піклується та не опікується ними.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та не надав жодних доказів на спростування доводів позивача про наявність передбачених законом підстав для позбавлення його батьківських прав, чим підтвердив своє небажання приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей.
З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, дочки - ОСОБА_3 та сина - ОСОБА_4 , свідомо ухилявся від обов`язків по їх вихованню, не створив умов для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, жодних доказів на спростування такого висновку судом не здобуто та ніким не представлено.
Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р. (ст. 9) зазначає про те, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання дітей.
Позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу на осіб, що не виконують батьківські обов`язки є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дітей, батько яких не виявляє батьківського піклування. Поведінка батька відносно своїх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованим і підлягає до задоволення, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав буде достатнім заходом впливу за його свідоме ухилення від виконання обов`язку по вихованню та утриманню дітей.
Отже у цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідач ОСОБА_2 може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
В зв`язку з тим, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/188/21 від 18.06.2021 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , відповідача по справі, в користь ОСОБА_1 , позивача по справі, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів доходів громадян та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, в суду відсутні підстави для прийняття такого рішення.
Щодо вирішення питання про встановлення опіки та призначення опікуном малолітніх дітей ОСОБА_1 суд зазначає таке.
Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України).
Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільний кодекс України.
Згідно ст.ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Відповідно до ч. 3. ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Отже, враховуючи: висновок служби у справах дітей Монастириської міської ради Тернопільської області від 30.06.2021 року №72/02-01 «Про можливість ОСОБА_1 » виконувати обов`язки опікуна та доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дітей»; Заяву ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення її опікуном малолітніх дітей; прохання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 висловлені в судовому засіданні щодо проживання разом із своєю бабусею, яка фактично ними опікується та доглядає; Акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 16.03.2021 року; Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 16.03.2021 року та беручи до уваги, що мати дітей померла, суд дійшов висновку про встановлення опіки над малолітніми дітьми позбавленими батьківського піклування та призначення їх опікуном ОСОБА_1 .
Окрім цього суд констатує, що за правилами статті 169 СК України позбавлений батьківських прав батько вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дітей.
V. Судові витрати.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача - ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою та підтверджений квитанцією судовий збір в розмірі 1816 грн. 00 коп.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164, 166 СК України, суд, -
1. Позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.
2. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позбавити батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. Передати малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під опіку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_2 .
4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 14.07.2021 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_6 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.04.2012 року, Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №231 від 24.03.2021 року), місцезнаходження якого: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого (зареєстрованого) за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя І. М. Галіян