Єдиний унікальний номер справи 183/6249/20
Провадження № 2/183/1489/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Волошиної А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого посилається на те, що 22 квітня 2000 року між її батьками, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб. У період перебування батьків позивача у зареєстрованому шлюбі, її мати ОСОБА_4 зареєструвала свого чоловіка ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, у належній їй на праві власності квартирі. Після погіршення сімейно-шлюбних відносин, 14 червня 2016 року батько позивача ОСОБА_2 забрав з квартири свої речі та переїхав на інше місце проживання. 14 листопада 2016 року заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між батьками позивача було розірвано. 07 березня 2019 року ОСОБА_4 подарувала своїй доньці ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 07 березня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г. В. Після укладення цього договору дарування батько позивача, ОСОБА_2 , так і залишився бути зареєстрованим у зазначеній квартирі, при цьому фактично з червня 2016 року і по час подання позову позивачем до суду, у квартирі не проживає і нею не користується, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі накладає на неї певний тягар, оскільки вона надмірно сплачує кошти за комунальні послуги за відсутності особи, крім того, позивач фактично позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

У зв`язку з цим, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом та просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 18).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, проте раніше останньою було подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, зазначила, що позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 07 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 226, який наданий суду у засвідченій представником позивача копії, є власником житлового приміщення, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9). Вказаний факт належності на праві приватної власності позивачеві зазначеного нерухомого майна також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно № 231900445 від 10 листопада 2020 року (а.с. 10).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3774 від 04 листопада 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, власникові житлового приміщення ОСОБА_1 , установлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, а саме відповідно до акту № 3781 від 04 листопада 2020 року, складеного Відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, за підписами жителів квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , громадянин ОСОБА_2 , 1973 року народження, є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , проте з червня 2016 року по час складання цього акту, за вказаною адресою не проживає (а.с. 12).

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає більше одного року в квартирі АДРЕСА_3 , де право власності належить позивачеві, при цьому відповідач не знятий з реєстрації, доказів поважності причин не проживання відповідача суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушує права позивача як власника квартири, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою без реєстрації: АДРЕСА_4 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду складено і підписано 22 червня 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна