Провадження № 2о/201/20/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа Генеральне Консульство Республіки Польща в Україні) про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2020р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 (заінтересована особа Генеральне Консульство Республіки Польща в Україні) про встановлення факту родинних відносин. (а.с. 2-5).

Ухвалою судді від 18.01.2021р. відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено проводити у загальному порядку (а.с. 101).

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що його дід (російською) « ОСОБА_2 » мав польське походження, був по національності «поляк». Заявник просив встановити факт родинних зв`язків, а саме, встановити, що ОСОБА_2 (рос. транскрипцією) є рідним братом ОСОБА_3 (рос.) та ОСОБА_4 (рос.) та має польське походження і по національності є «поляк», та що заявник - ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , має польське походження і є по національності «поляком».

Заявник ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, наполягав на її задоволенні (а.с. 106).

Представник заінтересованої особи - Генерального Консульства Республіки Польща в Україні в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 104), про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Вирішуючи справу, суд виходить із такого.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську. У свідоцтві про народження, виконаному російською мовою, він записаний як « ОСОБА_5 », місто народження г. Днепропетровск, батьками записані « ОСОБА_6 », по національності українець, та « ОСОБА_7 », по національності українка (а.с. 6).

Батько заявника - ОСОБА_8 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровську. У свідоцтві про його народження, виконаному російською мовою, він записаний як « ОСОБА_6 », місто народження г. Днепропетровск, його батьками записані « ОСОБА_9 » (його дід), по національності записаний як - білорус, та « ОСОБА_10 », по національності українка (а.с. 7).

Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області № М-184-2015 від 10.11.2015р. у книзі реєстрації актів цивільного стану по м. Дніпропетровську є актовий запис № 3459 від 11 серпня 1926 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини чоловічої статі на прізвище, ім`я та по батькові « ОСОБА_6 ». Батьки ОСОБА_9 , 30 років, білорус, та ОСОБА_11 , 29 років, українка (а.с. 8).

Як вказано у документі, 1911 года ноября 3 дня в деревне Моцевичи скончался ОСОБА_12 от старости. Оставил после себя сыновей: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , Виктора, а также дочь ОСОБА_18 , що підтверджується копією листа з архіву Білорусії (мовою оригіналу) (а.с. 16).

У книзі третій «Реабілітовані історією. Полтавська область», що була підготовлена співробітниками Полтавської обласної науково редакційної групи «Реабілітовані історією. Полтавська область» у 2005 році на підставі архівно кримінальної справи міститься біографічна довідка: « ОСОБА_19 , 1877 р., с. Мативичі Лідського району Гродненської обл. (Республіка Білорусь), поляк, із кустарів, освіта початкова. Проживав у м. Полтаві. Без певних занять. Заарештований 16 грудня 1937р. Засуджений особливою трійкою при УНКВС Полтавської обл. 27 грудня 1937 р. за ст. 54-10 ч. 1 КК УРСР до розстрілу із конфіскацією майна. Вирок виконано 1 січня 1938 р. Реабілітований Полтавською обласною прокуратурою 15 червня 1989 р.», що підтверджується листом Інституту історії України НАН України № 123/614 від 21.11.2019р. (мовою оригінала, а.с. 17).

Згідно архівної довідки № 11/112649 від 29.11.2018р. з Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (мовою оригвналу), помощник командира взвода 1238 стрелкового полка 372 стрелковой дивизии старшина ОСОБА_9 , 1896 года рождения, уроженец Вильнинской области Лидского района дер. Матьевичи (место рождения так в документе), призван Марксшадским РВК Саратовской области (дата призыва не указана), погиб 27 сентября 1943 года, похоронен 500 метров западнее дер. Апраксин ОСОБА_20 (ныне - Кировского) района Ленинградской области (мовою оригінала, а.с. 12).

За встановленого, суд вважає за можливе встановити такі факти родинних зв`язків, а саме, що « ОСОБА_2 » (рос. транскрипцією) є рідним братом « ОСОБА_3 » (рос.) та « ОСОБА_4 » (рос.), а також те, що ОСОБА_1 (укр. транскрипцією), є онуком ОСОБА_2 (рос.).

Вирішуючи вимоги заявника про встановлення факту походження та національності заявника та його рідні, суд виходить з наступного.

Чинним законодавством України забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

В свою чергу, відповідно до ст. 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року №703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, мас право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Таким чином, враховуючи що дідусь та брати заявника померли, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, встановити їх волю щодо приналежності до певної національності не має можливості (а.с. 12, 17).

Отже, рішення в частині встановлення факту походження та національності, суперечить нормам діючого законодавства та є порушенням норм матеріального права.

Аналогічну думку висловлено в узагальнені, рекомендованому Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України 29.09.2016р. № 12 «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану» (п. 3.4 р. 3). Також, в даному узагальнені звернено увагу судів на те, що не може братися до уваги постанова Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995р. №12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», як така, що не відповідає чинному законодавству України.

Крім того, помилки та неточності, що містяться в актових записах цивільного стану, негативно впливають на здійснення суб`єктивних прав людини. Таким чином, внесення змін і доповнень до актових записів цивільного стану є формою гарантії та захисту прав і свобод людини з боку держави. У зв`язку з цим законодавство закріплює суб`єктивне право на звернення до органів реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін та виправлень до актових записів цивільного стану. Водночас, враховуючи суспільну важливість достовірності актових записів, закон встановлює як коло осіб, уповноважених звертатися до органів реєстрації актів цивільного стану до органів реєстрації актів цивільного стану з цих питань, так і підстави внесення змін та виправлень до актових записів.

Частина третя статті 49 ЦК України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відповідно до з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Більш детально ці питання врегульовано Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Пунктом 1.1 р. І Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану, у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1. подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, зокрема особою відносно якої складено актовий запис. Разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті (п. 2.1, 2.5, 2.6 Правил).

На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому (п. 2.12 Правил).

Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Наведена позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 11.09.2020р. № 810/2732/18.

Суд, вивчивши вищевказані матеріали справи та всі докази в сукупності, прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,13, 247, 258-259, 263-265, 277 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа Генеральне Консульство Республіки Польща в Україні) про встановлення факту родинних відносин задовольнити частково.

Встановити факт родинних зв`язків (відносин), а саме, встановити, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 (мовою оригіналу - російською), 1986 р. народження), є рідним братом ОСОБА_21 ( ОСОБА_3 (мовою оригіналу - російською), 1877 р. народження) та ОСОБА_22 ( ОСОБА_4 (мовою оригіналу - російською), 1866 р. народження).

Встановити факт родинних зв`язків (відносин), а саме, встановити, що ОСОБА_1 , є онуком ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 (мовою оригіналу - російською)).

В задоволенні іншої частини вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 26 лютого 2021 року.

Суддя О.С. Наумова