Ухвала

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 331/811/20

провадження № 61-5445ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи: ОСОБА_2 , Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети» Дніпровські вогні», про захист персональних даних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи:

ОСОБА_2 , Вільнянське РКП «Редакція газети» Дніпровські вогні», у якому в якому, після уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправними діями відповідача щодо збору персональних даних про ОСОБА_1 у вигляді усного запиту до сільської ради про надання копії паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії відповідача щодо поширення - розповсюдження персональної інформації про ОСОБА_1 у судових справах № 280/4481/19, № 318/2377/19, № 314/3496/19 та невизначеному колу осіб; вилучити персональну та конфіденційну інформацію розповсюджену відповідачем без її згоди про особу з матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_2 про самовільне захоплення землі від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області- її паспорт громадянина України та ідентифікаційний код; зобов`язати відповідача, утримуватися від будь якого збирання, зберігання, використання та поширення персональної інформації про її особу та особу ОСОБА_2 , а саме інформацію щодо освіти, сімейного стану, стану здоров`я, адреси, дати місця народження, майнового стану, документи та інші персональні дані без її попередньої письмової на це згоди; стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1 500,00 грн та 50 000,00 грн моральної шкоди та зобов`язати Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети «Дніпровські вогні» опублікувати повний текст рішення суду по справі в друкованому засобі черговому тиражі після вступу рішення суду в законну силу.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що в провадженні Запорізького окружного адміністративного суду є справа № 280/4481/19 за її позовом до Держгеокадастру у Запорізькій області. 17 жовтня 2019 року відповідач надав до справи відзив на позов та різні акти перевірки, схеми переписку, вимоги, протоколи по її колгоспному двору, в тому числі і лист сільської ради

від 12 вересня 2019 року № 02-03-11/363 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. В листі сільської ради вказано, що сільрада на усний запит Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надає копії документів, а саме-копії з господарських книг с. Грізне, паспорт громадянина України та ідентифікаційні номери гр. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 додаток на

8 аркушах. Таким чином вона дізналася що відповідач протиправно збирав її персональні дані. На підставі вищевказаного позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року вказану касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано вказати підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

09 червня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є захист персональних даних, відшкодування матеріальної у розмірі 1 500,00 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Верховний Суд урахував предмет та ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зазначені у касаційній скарзі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно суб`єктивними судженнями заявника та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від

19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

21 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи: ОСОБА_2 , Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети» Дніпровські вогні», про захист персональних даних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук