Справа № 766/5599/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Херсоні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих порушенням права власності,

встановив:

ОСОБА_1 20.03.2019 року звернулася до суду з вказаним позовом від імені та в інтересах ОСОБА_2 , свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та інше рухоме та нерухоме майно, грошові кошти. ОСОБА_6 не повідомила позивача про смерть сестри, поховала її та прийняла у спадщину на все спадкове майно. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 15.03.2016 року за цивільною справою №668/11926/15-ц ОСОБА_2 визначено додатковий строк для прийняття спадщини та визнано недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 05.05.2015 року ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану квартиру. 28.11.2016 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру та зареєстровано право власності. Проте, ОСОБА_6 відмовилася повертати позивачу отримане спадкове майно та протиправно передала спірну квартиру в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також відмовилися добровільно звільнити квартиру. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2017 року визнано недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.05.2015 року з моменту його вчинення та зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати ОСОБА_2 квартиру. Крім цього, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2017 року виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі спірної квартири. Проте, останні відмовилися виконувати рішення судів. Маючи наміри спірну квартиру задавати в оренду для отримання додаткових коштів для житті, позивач підписала попередній договір оренди 28.04.2017 року, згідно якого орендар мав сплачувати щомісячно орендну плату у розмірі 3000,00 гривень. Відповідачі виселилися з квартири позивача лише 24.09.2018 року, однак за період їх фактичного проживання утворилася заборгованість по особовому рахунку квартири перед ОСББ «Асканія» в сумі 2093,79 гривень, яку позивач була вимушена сплатити. Крім цього, позивач звернулась для проведення комплексної оціночно-будівельної експертизи та судової економічної експертизи, за висновком якої позивач мала реальну можливість отримати дохід у вигляді орендної плати (упущену вигоду) за належну їй квартиру АДРЕСА_1 у сумі 36331,50 гривень. У зв`язку з чим позивач зазнала матеріальної шкоди в сумі 36331,79 гривень, яку просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, а також солідарно стягнути збитки, завдані сплатою заборгованості по особовому рахунку квартири за період фактичного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року у розмірі 2093,79 гривень, та судові витрати в сумі 9768,40 гривень, які складаються із судового збору в сумі 768,40 гривень та витрат на проведення комплексної судової оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою суду від 26.04.2019 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

22.10.2019 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 надала до суду відзив на позовну заяву, яким просить у задоволенні позову відмовити, вважає заявлені позовні вимоги безпідставними. Зазначила, що згідно умов договору оренди, укладеного з відповідачами, тягар витрат за квартплату лежить на орендодавцеві (п.6.3). Відповідно ці витрати раніше сплачувала ОСОБА_6 , а після визнання права власності на квартиру за ОСОБА_2 утворилася заборгованість, оскільки остання за квартплату не сплачувала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, заперечує проти стягнення з позивача у разі відмови у задоволенні позову понесених відповідачем судових витрат, оскільки відповідачем не надано розрахунку, а також опису виконаних робіт в ході розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, просила відмовити з підстав, викладених у відзиві. В останнє судове засідання не з`явилась, надала до суду спільну з представником відповідача ОСОБА_8 заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначили, що проти задоволення позову заперечують.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, просила відмовити у їх задоволенні, вважала їх безпідставними. Зазначила, що право на відшкодування упущеної вигоди виникають у разі порушення зобов`язання між кредитором та боржником, проте між сторонами за справою зобов`язань не існувало. Наданий стороною позивача попередній договір оренди квартири від 28.04.2017 року викликає сумнів щодо його достовірності, оскільки він від імені власника підписаний особою за довіреністю, посвідченою нотаріусом 21.09.2015 року, яка не мала права на розпорядження майном позивача шляхом передачі спірної квартири в оренду та підписання договору оренди квартири. Наданий стороною позивача висновок експертизи щодо визначення розміру суми упущеної вигоди не можна приймати до уваги, оскільки предметом дослідження та порівняння були взяті за аналоги об`єкти нерухомості, які мали ремонт, були облаштовані меблями, побутовою технікою, в той час як спірна квартира станом на день укладення договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 12.05.2015 року потребувала ремонту, в ній не було меблів, газової плити та будь-якої побутової техніки. Щодо стягнення з відповідача заборгованості з квартплати, то тягар утримання майна лежить на його власникові, а позивачем не доведено, що між нею та відповідачами існувала домовленість щодо сплати квартплати. У зв`язку з викладеним, просить у задоволенні позову відмовити та вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень. В останнє судове засідання не з`явилась, надала до суду спільну з представником відповідача ОСОБА_7 заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначили, що проти задоволення позову заперечують.

Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 12.05.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено договір оренди житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 строком на 2 роки 11 місяців, а саме: до 12.04.2018 року включно.

Додатковою угодою до договору оренди житлового приміщення від 12.05.2015 року сторонами погоджено строк орендного користування квартирою, що орендується, та майном складає 6 років з моменту прийняття квартири, що орендується, тобто до 12.05.2021 року включно.

Судом встановлено згідно рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 15.03.2016 року за цивільною справою №668/11926/15-ц визначено ОСОБА_2 додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчуном О.О. ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер: 21085623 від 05.05.2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , винесене приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчуном О.О.; визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане 05.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчуном О.О. ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 на 57/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , вулиця без назви та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 21086651 від 05.05.2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 57/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , вулиця без назви, винесене приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчуном О.О.

Ухвалою Апеляційного суд Херсонської області від 18.05.2016 року рішення Суворовського районного суд м.Херсона від 15.03.2016 року за цивільною справою №668/11926/15-ц залишено без змін.

Судом встановлено згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2016 року, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , 1948 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є власником квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Херсонського міського суд Херсонської області від 08.06.2017 року за цивільною справою №766/17231/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 позов задоволено частково, визнано недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.05.2015 року з моменту його вчинення; зобов`язано ОСОБА_9 , ОСОБА_4 передати ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суд Херсонської області від 15.11.2017 року рішення Херсонського міського суд Херсонської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_9 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселено ОСОБА_9 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11.12.2017 року рішення Херсонського міського суд Херсонської області від 08.06.2017 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 року за цивільною справою №766/17231/16-ц рішення Херсонського міського суд Херсонської області від 08.06.2017 року у незмінній апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2017 року залишено без змін, поновлено виконання рішення Херсонського міського суд Херсонської області від 08.06.2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2017 року.

Згідно довіреності від 21.09.2015 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_10 представляти її інтереси у відповідних органах, установах та організаціях, незалежно від їх організаційно-правових форм з питань, пов`язаних з розпорядженням (продажем) належного їй всього спадкового майна (в тому числі рухомого та нерухомого), яке залишилося після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Довіреність видана терміном на 3 роки з правом передоручення повноважень іншим особам та дійсна до 21.09.2018 року.

Судом встановлено, що 28.04.2017 року між ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_11 укладено попередній договір оренди квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого орендодавець до 01.06.2017 року зобов`язався укласти з орендарем основний договір на умовах, передбачених цим попереднім договором, про надання орендарю у строкове платне користування житлове приміщення загальною площею 41,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Термін оренди буде становити 2 роки, починаючи з дня підписання основного договору оренди приміщення та акту приймання-передачі майна. Орендна плата за майно буде становити3000,00 гривень на місяць.

08.08.2018 року ОСОБА_2 видала довіреність на ім`я ОСОБА_10 , якою уповноважила останнього бути її представником в державних, громадських та будь-яких установах, організаціях, підприємства, зокрема, укладати попередні договори, договори завдатку, оренди, договори купівлі-продажу, або обміну та договором про зміни до таких договорів від її імені з питань оформлення її спадкових прав на усе майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також з питань розпорядження (продажу) належного їй всього спадкового майна (в тому числі рухомого та нерухомого), у тому числі квартири під АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах на його розсуд. Довіреність видана строком на п`ять років з правом передоручення та дійсна до 08.08.2023 року.

Згідно повідомлення ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_2 , що 24.09.2018 року квартира звільнена від речей, мешканці виселилися через підстави, що зазначені у попередженні про відмову від договору найму квартири, оплата за комунальні послуги здійснена по вересень включно, здійснена звірка по платежам.

Згідно довідки ОСББ «Асканія» вих.№19/11-2 від 19.11.2018 року заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року станом на 30 вересня 2018 року становить 2093,79 гривень, що підтверджується актом звірки.

Також, судом встановлено, що 26.01.2017 року ОСОБА_2 зверталась до Херсонського міського суд Херсонської області із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих порушенням права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 у вигляді упущеної вигоди за період з 01.10.2015 року по 31.05.2017 року на загальну суму 65792,10 гривень (цивільна справа №766/1397/17), за яким рішенням суду від 01.06.2018 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Апеляційного суд Херсонської області від 15.08.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2018 року за цивільною справою №766/1397/17 залишено без змін.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби придбана ним земельна ділянка була вільною.

Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Стороною позивача не надано доказів того, що попередній договір оренди від імені позивача ОСОБА_2 укладено між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на законних підставах, оскільки 21.09.2015 року позивачем було видано довіреність саме на продаж спірної квартири АДРЕСА_1 , а повноважень на передачу в оренду квартири ОСОБА_10 надано не було. Таким чином, суд дійшов висновку, що попередній договір був укладений ОСОБА_10 без повноважень у нього на передачу квартири в оренду.

Суд не приймає до уваги висновок №35/4/2018 комплексної судової оціночно-будівельної та судової економічної експертизи від 04.09.2018 року судових експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , згідно якого розмір втраченої вигоди від неодержання ринкового розміру орендної плати від здачі в оренду однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за період з 01.06.2017-30.07.2018 року становить 36331,50 гривень, з тих підстав, що суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач дійсно могла і повинна була отримувати доходи від здачі в оренду спірної квартири, оскільки наданий на підтвердження цьому попередній договір 28.04.2017 року був укладених за межами повноважень представника ОСОБА_10 .

На підтвердження факту протиправності дій відповідачів стороною позивача надано протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.07.2018 року, пояснення ОСОБА_10 від 26.07.2018 року начальнику Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області та повідомлення начальнику Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області від 27.08.2018 року, з якого вбачається, що повідомлення ОСОБА_10 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 невідомі змінили замки, через що він не може потрапити до квартири, зареєстровано в ЖЄО за №14821 від 26.07.2018 року та за результатами перевірки матеріали списані висновком в справу за №12367 від 30.07.2018 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо безпідставності заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 36331,50 гривень упущеної вигоди за період з 01.06.2017 року по 30.07.2018 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 вказав, що з 2015 року він представляє інтереси ОСОБА_2 щодо оформлення спадкових прав на спірну квартиру АДРЕСА_1 . На час прийняття позивачем спадщини квартира перебувала у користуванні відповідачів, які в ній проживали безпідставно. На вимоги позивача виселитися з квартири відповідачі відмовляли. Позивач, від імені якої на підставі довіреності діяв свідок, уклала попередній договір оренди спірної квартири з ОСОБА_11 , проте, оскільки відповідачі займали квартиру, основний договір з останнім укладений не був, чим відповідачі спричинили збитки позивачу у вгоді упущеної вигоди.

Надані свідком покази суд до уваги не приймає, як такі, що не спростовують встановлених судом обставин.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по особовому рахунку спірної квартири за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року в сумі 2093,79 гривень, суд дійшов наступного висновку.

З умов договору оренди житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , укладеного 12.05.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вбачається, що розділом 6 договору сторонами визначено, що комунальні послуги, які споживає орендар в квартирі, що орендується, оплачуються орендарем самостійно на підставі рахунків відповідних організацій. Усі витрати за користування інтернетом, кабельним телебаченням в квартирі, що орендується, оплачуються орендарем самостійно згідно з розрахунками відповідних організацій, які надають ці послуги, квартплата сплачується орендодавцем.

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення ст.ст. 66-68 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

З наданого стороною позивача акту звірки взаєморозрахунків між ОСОБА_2 та ОСББ «Асканія» за 01.10.2016 року по 30.09.2018 року судом встановлено, що у спірній квартирі ОСББ «Асканія», як обслуговуючою організацією, у вказаний період щоденно надавались житлово-комунальні послуги, проте через несплату власником витрат за квартплату утворилась заборгованість в загальній сумі 2093,79 гривень.

З урахуванням того, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами договору оренди спірної квартири АДРЕСА_1 укладено не було, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача зазначеної суми збитків, з огляду на положення ст.322 ЦК України, тим більше, що стороною позивача не надано суду доказів того, що дана сума позивачем сплачена на користь ОСББ «Асканія».

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З урахуванням вище встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 про відшкодування витрат в сумі 12000,00 гривень, понесених ОСОБА_4 на отримання професійної правничої допомоги, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.09.2020 року між відповідачем ОСОБА_4 та адвокатом Аміновою С.Р. укладено договір про надання правової допомоги на ведення цивільної справи в Херсонському міському суді Херсонської області.

Згідно додатку №2 до договору про надання правової допомоги від 23.09.2020 року, адвокатом Аміновою С.Р. було здійснено ознайомлення з матеріалами позову, з матеріалами цивільної справи №766/5599/19 в Херсонському міському суді Херсонської області, участь в судових засіданнях 23.09.2020 року, 21.04.2021 року, підготовку та складання процесуальних документів по справі, вивчення судової практики в аналогічних справах. Загальна вартість послуг склала 12000,00 гривень, яку сплачено ОСОБА_4 адвокату Аміновій С.Р. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 25.01.2021 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі №211/1674/19 (провадження №61-2679св20).

З урахуванням того, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Оскільки сторона відповідача згідно зі статтею 81 ЦПК України довела надання йому зазначених послуг у суді у відповідній сумі, суд дійшов висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд не має правових підстав за власною ініціативою зменшити заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені, а тому з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу в сумі 12000,00 гривень.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 76, 78, 79, 81, 89, 141, 133, 137, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.22, 322 ЦК України, ст.66-68 ЖК УРСР, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданої від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих порушенням права власності відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан