Справа № 464/6559/20 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1287/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у період з 19 липня 2002 року до 22 листопада 2007 перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому в них народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 930 грн. щомісячно, починаючи з 26 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 травня 20219 року змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2018 року в справі № 464/905/18 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Стверджує, що нею понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину, а саме, оплачено вартість навчання на 1 курсі ЛДУ БЖД, а також послуги стоматологічного кабінету ТзОВ «Пародент», вартість яких складає 33 525 грн. Зазначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, однак відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її розвитком, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, певним розвитком її здібностей, хворобою тощо. Вважає, що участь у додаткових витратах на дитину, є не правом, а обов`язком батька чи матері незалежно від сплати нею аліментів і закон, на її думку, не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати, що пов`язані з оплатою за навчання та послуги стоматолога для ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 16762,50 грн. та судові витрати.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені додаткові витрати на дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 16 762,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року, яке не оскаржується, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що з 16 липня 2012 року ОСОБА_1 звільнений з роботи з ТзОВ «Щирецький завод ЗБВ» та відповідно до відомостей з Головного управління ДПС у Львівській області за період з 2012 року по 2020 рік не отримував жодних доходів, відтак судом першої інстанції не встановлено фінансових можливостей відповідача нести додаткові витрати на дитину. Зазначає, що навчання ОСОБА_4 на денній формі навчання у ЛДУ БЖД з метою здобуття професійної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Вказує, що до особливих обставин слід віднести лише освіту, яка дає можливість дитині розвивати певні її здібності, натомість професійна освіта забезпечує громадянам здобуття професії, допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, що не є додатковими витратами на утримання дитини. Вважає, що держава забезпечує доступність та безоплатність освіти, в тому числі і вищої, в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі, відтак рішення про навчання дитини саме в цьому закладі на платній основі приймалося позивачем свідомо і самостійно без врахування думки відповідача. Звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що стоматологічні послуги, надані ТОВ «Пародент», викликані хворобою чи особливими обставинами. Наголошує, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, оскільки зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано того, що відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , у якому у них народилася дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на його утриманні. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що витрати, понесені позивачем на навчання дитини у вищому навчальному закладі з метою отримання вищої освіти пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, а також витрати, пов`язані з лікуванням, зокрема на стоматологічні послуги, є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, відтак половина з них в розмірі 16762 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м Львова від 10 травня 2019 року, яке набрало законної сили 10.06.2019 року, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2018 року та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, понесених додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України роз`яснив, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину має бути обгрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до роз`яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

З метою досудового врегулювання спору про стягнення додаткових витрат на дитну, ОСОБА_3 звернулася із заявою до ОСОБА_1 , в якій повідомляє про те, що нею самостійно понесені додаткові витрати на їхню неповнолітню дочку в розмірі 33 525 грн. в якості оплати освітніх та медичних послуг, у зв`язку з чим вона просить відшкодувати їй 1/2 вартості додаткових витрат на неповнолітню дитину в розмірі 16 762,50 грн., перерахувавши кошти на вказані в заяві реквізити, однак така заява залишена відповідачем без відповіді.

Із заключення ортодонтичного № 44/19 від 18 квітня 2019 року, виданого лікарем-стоматологом-ортодонтом ТзОВ-фірма «Пародент» Казінцевою Х.І. для нормалізації функції зубо-щелепового апарату пацієнту ОСОБА_4 рекомендовано ортопедичне лікування, метою якого є оптимізація форми та розмірів верхнього та нижнього зубних рядів. Станом на 18.04.2019 року проведено лікування: 14.03.2019 року фіксація брект системи на в/щ; 16.04.2019 р. заміна лігатур на в/щ. (а.с. 20).

Довідкою № 3/21 від 15.01.2021 року, виданою ТзОВ-фірма «Пародент» підтверджується, що ОСОБА_3 було здійснено оплату стоматологічних послуг, що надавалися ОСОБА_4 в розмірі 13 325 грн. (а.с. 47).

Крім того, на підтвердження понесених витрат на стоматологічні послуги позивачем надано фіскальні чеки № від 10 грудня 2019 року, № від 10 вересня 2020 року та № від 10 грудня 2019 року на загальну суму 13 325 грн. (а.с. 5).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати, понесені ОСОБА_3 на оплату стоматологічних послуг, наданих ОСОБА_4 в ТзОВ-фірма «Пародент» є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами, а саме, станом здоров`я дитини та рекомендовані лікарем-стоматологом-ортодонтом, тому половина понесених витрат в розмірі 6 662,50 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 04 вересня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , які є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 21 лютого 2019 року, виданого Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 13305/13-63-01-16 від 04 січня 2021 року вбачається, що з 2 кварталу 2014 року по 3 квартал 2020 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 (а.с. 29).

Разом з тим, з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах від 29 грудня 2020 року, проведеному державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Думальською М.В. в межах виконавчого провадження № 59563507 з виконання виконавчого листа № 464/38/19 від 02 липня 2019 року, виданого Сихівським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, вбачається, що станом на 29 грудня 2020 року переплата ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 433,34 грн., при цьому боржником справно сплачено 23 400 грн. аліментів, що становить 1300 грн. щомісячно, без жодних затримок, що свідчить про те, що незважаючи на відсутність офіційних доходів, у нього наявна матеріальна можливість сплачувати аліменти та нести додаткові витрати на дитину.

Покликання апелянта на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати, ОСОБА_8 , 1948 року народження, не знаходять свого підтвердження, оскільки спільне проживання не свідчить про відсутність у неї доходу у вигляді пенсії та перебування на матеріальному утриманні відповідача, а перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківського обов`язку брати участь у додаткових витратах, понесених матір`ю ОСОБА_4 , понесення яких підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції дав оцінку доводам відповідача про наявність на утриманні ОСОБА_1 іншої неповнолітньої дитини та відсутність у нього офіційних доходів та прийшов до правильного висновку, що це не може бути підставою для звільнення його від участі в додаткових витратах на дитину або зменшення їх розміру, зважаючи на його можливість нести такі витрати, оскільки це, насамперед, буде суперечити інтересам дитини, яка потребує таких витрат.

Обгрунтовуючи решту позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат в розмірі 10 100 грн, ОСОБА_3 покликається на те, що окрім витрат на стоматологічні послуги, вона також понесла витрати на освітні послуги.

Довідкою № 361614 від 17 грудня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_4 навчається на 1 курсі денної форми навчання навчально-наукового інституту психології та соціального захисту Львівського державного університету безпеки життєдіяльності згідно з наказом про зарахування від 11 вересня 2020 року № 380 о/с за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, без отримання стипендії.

ОСОБА_3 сплатила на банківський рахунок Львівського державного університету безпеки життєдіяльності 20 000 грн. за навчання ОСОБА_4 , що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 11 вересня 2020 року (а.с. 5).

Крім того, за переказ коштів в розмірі 20 000 грн. ОСОБА_3 сплачено банківську комісію на користь Західного РУ АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 200 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..2 від 11 вересня 2020 року (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості понесених нею додаткових витрат на оплату освітніх послуг в розмірі 10100 грн., суд першої інстанції виходив з того, що навчання дитини у вищому навчальному закладі з метою отримання вищої освіти вважається розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки стягнення додаткових витрат на дитину регулюються нормами ст. 185 СК України, яка передбачає обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей.

На думку колегії суддів витрати, понесені позивачкою в цій частині не належать до додаткових витрат, понесених на дитину, оскільки не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом), не є такими в розумінні статті 185 СК України, а тому мають покриваються за рахунок аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі, визначеному рішенням суду, беручи до уваги те, що такі були понесені до досягнення дитиною повноліття.

Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, оскільки не є такими в розумінні ст. 185 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 та від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що обов`язок батьків брати участь в утриманні дитини є рівним, ОСОБА_1 також повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, а тому колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою додаткові витрати підлягають поділу в рівних частках між батьком та матір`ю дітей, а відтак з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 6 662,50 грн. додаткових витрат на утримання дитини.

В апеляційній скарзі апелянт просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 09/09 від 09 вересня 2020 року адвокат Барнич В.М. зобов`язується надати ОСОБА_1 правовому допомогу у формі юридичних послуг, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти надані послуги та виконати зобов`язання передбачені договором.

З додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 09/09 від 09 вересня 2020 року вбачається, що сторони погодили, що вартість послуг з надання правової допомоги становить 10 000 грн.

В матеріалах справи міститься детальний опис наданих послуг від 10 березня 2021 року, в якому зазначені види наданих відповідачу юридичних послуг, кількість затраченого часу, та вартість таких послуг, що складає в сумі 10 000 грн.

Квитанціями № 124 від 12 березня 2021 року та № 125 від 12 березня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Барничу В.М. 10 000 грн. за надані ним юридичні послуги.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, складність справи та її значення для сторін, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у виставленому адвокатом рахунку, колегія суддів приходить до висновку суду про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки такі не відповідають критеріям їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з ціною позову та складністю справи, та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_3 звільнено від сплати судового збору, судові витрати, понесені ОСОБА_1 мають компенсуватися пропорційно до відхиленої частини вимог за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь ОСОБА_3 6 662,50 грн. додаткових витрат на утримання дитини, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 760.50 грн. судового збору судового збору за подання апеляційної скарги.

Однак, враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 333.80 грн. судового збору за подання позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 426.70 грн. судового збору судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року змінити, зменшивши розмір понесених додаткових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16762.50 грн. до 6 662,50 грн.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 840,80 грн. скасувати.

Компенсувати ОСОБА_1 426.70 грн. судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 29.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.