_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/6799/21
Провадження № 2/947/2096/21
УХВАЛА

04.03.2021 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до Одеський державний нотаріальний архів, третя особа ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02.03.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до Одеський державний нотаріальний архів, третя особа ОСОБА_1 , про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме видати позивачеві дублікат Іпотечного договору від 04.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу рудницькою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №1248.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним поданням було розподілено судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В.

Оглянувши матеріали справи суддею встановлено наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України.

Позовна заява - документ, який пред`являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та містить вимогу про примусовий захист порушеного права чи інтересу.

Під час огляду матеріалів справи та вирішення питання стосовно відкриття провадження по справі, суд повинен перевірити чи відносна відповідна справа за предметною та суб`єктною юрисдикцією цьому чи іншому суду.

Розглядаючи зазначене питання, суддя вважає за необхідне встановити насамперед предмет спору між сторонами в цій справі.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Предмет спору не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті.

Предмет спору - є достатньо простим для визначення (з`ясування) та станом на момент виникнення спору є таким, що фактично існує та не може бути заперечений сторонами.

Як вбачається з позову, викладених позивачем вимог та поданих до нього документів, між сторонами, які за суб`єктним складом є юридичними особами, а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» () та Одеським державним нотаріальним архівом (), виник спір з приводу рішення відповідача про відмову у видачі дублікату договору, за наслідком звернення позивача.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим за приписами пунктів 10, 15 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

У відповідності до ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу, адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб`єктом саме у спірних правовідносинах.

У випадку, коли суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору), то такий суб`єкт не перебуває «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб`єкта владних повноважень.

Виходячи з вищезазначеного критерію, відповідно до статей 1, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку адміністративного судочинства мають розглядатись тільки спори осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, у яких такий суб`єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов`язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому особи згідно з нормами чинного законодавства України зобов`язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги викладене, суд не вбачає у відповідача у цій адміністративній справі ознак суб`єкта владних повноважень. Відповідно до законодавства, що врегламентовує діяльність відповідача, він не належить ні до органів державної виконавчої влади, ні до органів місцевого самоврядування, а також в установленому порядку не наділений владними управлінськими функціями та не виконує їх у спірних правовідносинах, що пояснюється наступним.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до положень статті 23 Закону України Про нотаріат", в обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі засновуються державні нотаріальні архіви, які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Питання організації діяльності та компетенція державного нотаріального архіву визначаються положенням про нього, що затверджується Міністерством юстиції України. Державний нотаріальний архів є юридичною особою і має печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Згідно із пунктом 1 Положення про державний нотаріальний архів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 травня 2009 року № 870/5 (далі - Положення), державні нотаріальні архіви засновуються в обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі для тривалого (до 75 років) централізованого зберігання та використання відомостей, що містяться в них, передачі документів до відповідного державного архіву, надання методичної та практичної допомоги державним нотаріальним конторам, приватним нотаріусам, органам місцевого самоврядування, посадові особи яких вчиняють нотаріальні дії та дії, прирівнювані до нотаріально посвідчених (далі - фондоутворювачі), з питань організації роботи з документами.

Зміст названого Закону та Положення свідчить про відсутність у них норм, які відносять державний нотаріальний архів до органів державної виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями п. 9 Положення до основних завдань державного нотаріального архіву віднесено:

- комплектування документами, склад яких передбачено цим Положенням; забезпечення збереження та використання відомостей, що містяться в документах, які знаходяться на зберіганні;

- створення і вдосконалення довідкового апарату до документів;

- здійснення контролю за зберіганням документів та обліково-довідкового апарату до документів, які зберігаються у фондоутворювачів;

- підготовка та своєчасна передача документів, внесених до Національного архівного фонду на зберігання, до відповідного державного архіву з додержанням вимог, передбачених нормативно-правовими актами Держкомархіву України.

Пунктом 10 Положення встановлено, що на виконання покладених на нього завдань державний нотаріальний архів здійснює такі основні функції:

- приймає від фондоутворювачів на зберігання документи нотаріального діловодства, сформовані відповідно до вимог, встановлених Законом, Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року N 2368/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2008 року за № 1325/16016 (далі - Правила);

- приймає на зберігання заповіти, що надійшли від посадових осіб зазначених у статті 40 Закону;

- узгоджує описи справ постійного, тривалого (понад 10 років) зберігання, акти про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, які подаються на розгляд експертної комісії відповідного управління юстиції;

- організовує та здійснює зберігання документів, створює систему облікових документів архіву;

- перевіряє наявність і стан справ постійного зберігання, що зберігаються в архіві;

- проводить заходи щодо забезпечення режиму секретності;

- створює та вдосконалює довідковий апарат до архівних документів, що зберігаються в архіві;

- створює та організовує зберігання страхового фонду;

- виявляє унікальні документи;

- проводить експертизу цінності документів, що знаходяться в архіві, та надає методичну допомогу експертній комісії, створеній при відповідному управлінні юстиції, фондоутворювачам у проведенні експертизи цінності документів;

- надає методичну допомогу фондоутворювачам з упорядкування нотаріальних документів та передачі їх на зберігання в архів;

- складає списки фондоутворювачів, які передають документи до архіву, приймає ці документи на зберігання після закінчення строків їх тимчасового зберігання у фондоутворювачів;

- складає графіки приймання від фондоутворювачів документів на зберігання;

- інформує управління юстиції про стан роботи з документами та вносить пропозиції щодо її поліпшення;

- здійснює підготовку документів НАФ та у встановленому порядку своєчасно передає документи, що знаходяться в архіві, і довідковий апарат до них на постійне зберігання до відповідного архіву з додержанням вимог нормативно-правових актів Держкомархіву України;

- на договірних засадах виконує роботи, пов`язані з упорядкуванням документів, та з інших питань, пов`язаних з архівною справою і діловодством;

- веде прийом громадян з питань, що входять до компетенції архіву;

- веде встановлену статистичну і бухгалтерську звітність;

- бере участь у проведенні перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів та виконання ними правил ведення нотаріального діловодства;

- здійснює внесення відомостей до Спадкового реєстру про нотаріально посвідчені заповіти та заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених, які надійшли на зберігання до архіву, веде алфавітні книги обліку заповітів;

- видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія;

- у випадках, передбачених законодавством, вносить відповідні відомості до Єдиних та Державних реєстрів;

- засвідчує вірність копій (фотокопій) і виписок з документів, які знаходяться на зберіганні в архіві, проставляє службові відмітки про скасування заповітів, довіреностей, зняття заборон відчуження нерухомого майна, розірвання (припинення дії) договорів довічного утримання, ренти, спадкових та інших договорів тощо;

- видає архівні довідки про наявність у документах архіву відомостей, що стосуються предмета запиту, із зазначенням пошукових даних документів на запити юридичних та фізичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії;

- видає довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що знаходяться на зберіганні в архіві, фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії;

- видає довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів дізнання і досудового слідства у зв`язку з цивільними, господарськими, адміністративними або кримінальними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з додержанням вимог статей 8, 8-1 Закону.

Аналіз викладених завдань та функцій державного нотаріального архіву також дає підстави суду стверджувати про відсутність у них владного управлінського характеру, оскільки наслідком їх реалізації не передбачено прийняття державним нотаріальним архівом будь-яких рішень чи вчинення дій, щодо зобов`язання будь-яких осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій та нести відповідальність.

За наслідком викладеного, суддя доходить до висновку про не належність цієї справи за предметною та суб`єктною юрисдикцією адміністративному суду.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про нотаріат» державні нотаріуси в державних нотаріальних архівах видають дублікати і засвідчують вірність копій і виписок з документів, які зберігаються у справах цих архівів.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Слід зауважити, що нормами Закону України «Про нотаріат» N3425-XII від 02.09.1993 року не визначено, до суду якої юрисдикції має звертатися особа, права якої порушено нотаріальною дією або відмовою в її вчиненні.

Стосовно підвідомчості цього спору до цивільного чи господарського судочинства, судом враховується наступне.

Суддею не приймаються доводи позивача про тре, що між сторонами виник спір з приводу іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_2 , оскільки звернення позивача до суду зумовило незгода з рішенням Одеського державного нотаріального архіву з приводу відмови у видачі дублікату договору.

За наслідком чого, оглянувши матеріали справи, суддя доходить до висновку, що оскільки позивачем оспорюється прийняте рішення юридичною особою, яка не є суб`єктом владних повноважень та прийняте останнім спірне рішення не спрямоване на виконання владних управлінських функцій, а відтак в цій справі виник спір між юридичними особами з приводу рішення юридичної особи під час здійснення своєї діяльності, у даному конкретному випадку, слід дійти висновку, що спір, про який йдеться у позові, за сукупністю суб`єктного складу, характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до господарського суду за правилами ст.ст. 27, 29 ГПК України.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.19, 187, 352, 354 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до Одеський державний нотаріальний архів, третя особа ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що з заявленими вимогами він має право звернутись до суду з відповідним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.