Справа№592/4237/20
Провадження №2/592/363/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря судового засідання Панченко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування упущеної вигоди,

у с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми з вказаним позовом і з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідачка) на його користь в якості відшкодування упущеної вигоди сто шістнадцять тисяч сімсот сорок три гривні дев`яносто сім копійок та в якості відшкодування судових витрат вісімдесят три гривні п`ятдесят копійок (а.с. 116, 128).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Сумського апеляційного суду від 10.07.2018 з відповідачки на його користь стягнуто 158907 грн. 24.01.2020 Ковпаківський районний відділ Державної виконавчої служби переказав на його картку в «А-Банк» 135950 грн. Вказує, що відповідачкою незаконно привласнено його грошові кошти після того, як 20.05.2016 в Сумській філії ПАТ «Банк Михайлівський» на його прохання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 без будь-яких умов і вимог оформили на свої депозитні рахунки його гроші у сумі 150000 грн. і 158907 грн. та погодились їх повернути без будь-яких умов. На виконання домовленостей 22.12.2016 ОСОБА_3 повернув грошові кошти, а ОСОБА_2 відмовилась і привласнила їх, а 29.12.2016 розмістила на депозит в банку «ПУМБ». Частину коштів зняла готівкою. Судом на цей депозит було накладено арешт. Повернуті ОСОБА_3 грошові кошти 12.01.2017 він розмістив на депозит в АТ «Приватбанк» на 5 років під 20% річних. Таким чином він збирався зробити і з коштами, які привласнила відповідачка. Своїми діями щодо незаконного привласнення грошових коштів відповідачка завдала збитків у формі упущеної вигоди. Оскільки 28.03.2017 він звертався до суду позовна давність згідно статті 264 ЦК України перервана.

Вказує, що відповідачка Фондом гарантування вкладів фізичних осіб внесена до реєстру на виплату в сумі 158959,43 грн., а реєстр складено і визначено перелік вкладників та сум на отримання в день початку процедури виведенням Фондом банку «Михайлівський» з ринку 23.05.2016. Датою коли його гроші стали доступні для отримання відповідачкою і повернення 23.05.2016, тому з 24.05.2016 є підстави для нарахування упущеної вигоди за ставкою 20% річних, але вона кошти не повернула і завдала збитків у формі упущеної вигоди. Просить стягнути упущену вигоду згідно розрахунку у загальному розмірі 116743,97 грн.: за 2016 р. за 222 дні: 158959,43х0,2:366х222=19283,60 грн.; за 2017 -2019 р. за 1095 днів: 158959,43х0,2:365х1095=95375,66 грн.; за 2020 р. за 24 дні: 158959,43х0,2:366х24=2084,71 грн.

30.03.2020, 16.04.2020, 13.08.2020 на надіслання документів до суду він витратив 18,50 грн., 23,00 грн., 23,50 грн., а всього ці витрати становлять 83,50 грн., які просить стягнути з відповідачки.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав і просив задовольнити. Зазначав, що відповідачка повинна була цікавитися коштами від Фонду і відразу повернути йому. Наполягає на стягненні саме упущеної вигоди на підставі статті 22 ЦК України. Він неодноразово звертався до відповідачки у телефонних розмовах про відшкодування упущеної вигоди, але вона не реагувала, тому подав позов. Письмово не звертався. Наразі продовжує отримувати з виконавчої служби по 220 грн. у місяць на відшкодування суми боргу з ОСОБА_2

09.09.2020 відповідачка надала відзив на позовну заяву і у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на ненадання позивачем жодних доказів на підтвердження своїх вимог.

У судовому засіданні 25.02.2021 відповідачка у задоволенні позову просила відмовити. Вказувала, що на виконання рішення суду було накладено арешт на її грошові кошти, які повернуто ОСОБА_4 . З її пенсії також продовжують утримувати кошти.

У судові засіданні 17.03.2021, 06.04.2021, 23.04.2021, 04.06.2021 та 22.06.2021 відповідачка не прибула посилаючись на хворобу, проте доказів на підтвердження цієї обставини суду не надала.

Заяви, клопотання.

09.09.2020 відповідачкою подано відзив.

13.10.2020 за клопотанням позивача оголошено перерву до 22.10.2020.

10.11.2020 позивач надав відповідь на відзив.

30.11.2020 на виконання ухвали суду надано докази.

17.12.2020 позивач подав клопотання про витребування доказів.

13.01.2021 на виконання ухвали суду надано докази.

25.01.2021 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог.

12.03.2021 на виконання ухвали суду надано докази.

17.03.2021, 06.04.2021, 23.04.2021, 04.06.2021 через неявку відповідачки за клопотанням позивача розгляд справи відкладено.

Інші процесуальні дії у справі.

17.08.2020 ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження.

16.11.2020 ухвалою суду витребувано докази.

18.12.2020 ухвалою суду витребувано докази.

05.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

25.02.2020 ухвалою суду витребувано докази.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

29.12.2016 за заявою ОСОБА_2 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, останній відкрито рахунок в АТ «ПУМБ» з метою розміщення банківського вкладу (депозиту) у сумі 158959,43 грн. та зараховані грошові кошти в сумі 158959,43 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З 03.02.2017 нараховувалися відсотки на депозит. Процентна ставка за вкладом - 10,90 річних.

29.12.2016 на вказаний депозитний рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «Перший Український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_2 зараховані грошові кошти в сумі 158959,43 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З 03.02.2017 нараховувалися відсотки на депозит (а.с. 52, 79 - 87, 109).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 10.07.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 158 959 гривень 43 копійок (а.с. 33 37).

Судовим рішенням встановлено, що письмового договору між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський» про розміщення на депозитному рахунку ОСОБА_2 належних позивачу грошових коштів не укладалось. Дійсним даний правочин в судовому порядку не визнавався. ОСОБА_1 не являється стороною договору банківського вкладу від 20.05.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський», розміщений на депозитному рахунку, вклад був повернутий ОСОБА_2 .

Рішенням правління Національного банку України від 23.05.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру виведення цього банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. 12.07.2016 правлінням Національного банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Відомості по вкладу ОСОБА_2 на суму 158959,43 грн. включені до переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті.

ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено перерахування належних позивачу коштів з його рахунку на депозитний рахунок ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті від 13.12.2017, ОСОБА_2 підлягало виплаті 158 959 грн 43 коп. ОСОБА_2 не заперечує, що отримала вказані кошти, але не повернула позивачу, а розмістила їх на депозитному рахунку в ПАТ «ПУМБ», за договором від 26.07.2017 року, укладеним на підставі заяви №266567106 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Судовим рішенням установлено також, що після виплати грошових коштів, які були передані їй ОСОБА_1 для розміщення на депозитному рахунку до їх виплати, ОСОБА_2 зберігала їх у себе без достатньої правової підстави, у відповідності до положень ст. 1212, 1214 ЦПК України вона зобов`язана повернути їх позивачу.

Ухвалою суду від 27.10.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.07.2017 з підстав того, що рішення суду не виконано в повному обсязі (а.с. 72).

На підставі частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

16.01.2020 грошові кошти в сумі 149817,28 грн. списані на виконання платіжної вимоги від 10.01.2020 на користь Ковпаківського ВДВС у м. Суми північно-Східного МРУЮ (м. Суми) (а.с. 88).

23.01.2020 платіжним дорученням № 228 кошти у сумі 13595,00 грн. перераховані на користь ОСОБА_1 . Всього на користь ОСОБА_1 з урахуванням утримань із пенсії відповідачки перераховано 138144,03 грн. станом на 11.03.2021, залишок заборгованості складає 20815,40 грн. (а.с. 140-141).

23.01.2020 платіжним дорученням також перераховано виконавчий збір у сумі 13595,00 грн. та витрати у сумі 69,00 грн. та 203,28 грн.

Згідно виписки по рахунку АТ «Акцент-банк» кошти у сумі 13595,00 грн. перераховані на рахунок ОСОБА_1 24.01.2020 (а.с. 42).

Згідно Договору № SAMDNWFD101 Вклад «Субординований» на 5 років, укладеного 12.01.2017 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 153000 грн. передбачено нарахування процентів на суму вкладу з дня, наступного за днем надходження грошей до Банку та здійснюється за кожний календарний день за ставкою 20% річних (а.с. 40 - 41).

Згідно Довідки АТ КБ «Приватбанк» у травні 2016 за депозитною угодою «Субординований» (валюта грн.) діяла ставка 20% річних (а.с. 117).

Зазначені обставини сторонами не спростовуються.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. А одним із способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Породжуючи настання цивільних прав та обов`язків згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частин 2 - 4 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як на підставу позову ОСОБА_1 зазначає те, що повернуті йому ОСОБА_3 грошові кошти він розмістив на депозит в «Приватбанк» на 5 років під 20% річних так само мав намір вчинити з грошовими коштами, які безпідставно набула ОСОБА_2 .

Вказує, що ОСОБА_2 своїми діями щодо незаконного привласнення його грошей завдала збитків у формі упущеної вигоди.

Відповідно до частини 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду викладеним у постановах від 30.05.2018 (справа № 750/8676/15-ц), від 20.05.2020 (справа № 758/583/15-ц).

На підтвердження розрахунку позивач надав Договір № SAMDNWFD101 Вклад «Субординований» на 5 років, укладений 12.01.2017 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 153000 грн. Умовами договору передбачено нарахування процентів на суму вкладу з дня, наступного за днем надходження грошей до Банку та здійснюється за кожний календарний день за ставкою 20% річних (а.с. 40 - 41).

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за вищевказаним договором внесено саме кошти повернуті ОСОБА_3 . Адже як стверджує ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повернув 150000 грн., а сума вкладу - 153000 грн.

Оскільки гарантована сума в повному обсязі - 158959,43 грн. отримана ОСОБА_2 29.12.2016, доводи позивача про те, що його гроші стали доступні для отримання та повернення йому відповідачкою - 23.05.2016 є необґрунтованими і спростовуються дослідженими доказами по справі.

Наданий позивачем лист АТ «ПУМБ» містить інформацію щодо порядку отримання коштів вкладником Фондом гарантування вкладу фізичних осіб, але жодним чином не підтверджує можливість ОСОБА_2 розпоряджатися коштами з 23.05.2016.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що йому заподіяні збитки у заявленому розмірі і що він мав намір зробити вклад коштів, перерахованих у АТ «ПУМБ» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 у сумі 158 959 грн. 43 коп. у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на умовах, визначених за депозитною угодою «Субординований» (валюта грн) діяла ставка 20% річних, і що неповернення відповідачкою суми вкладу позбавило його можливості скористатися своїм правом та розмістити їх в іншому Банку і отримати реальну можливість одержати доходи за рахунок цих коштів.

Відтак, те що позивач міг вкласти належні йому кошти, які не були вчасно повернуті відповідачкою на депозитний рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з можливістю отримати відсотки за вкладом у розмірі 20% річних належними доказами не підтверджено, а тому є припущенням.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

При цьому у судовому засіданні позивач підтвердив, що окрім як звернувся з даним позовом до ОСОБА_2 інших заходів щодо одержання упущеної вигоди не вживав.

Вирішуючи позов у межах заявлених вимог і на підставі наявних доказів суд не вбачає підстав для стягнення на підставі статті 22 ЦК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування упущеної вигоди сто шістнадцять тисяч сімсот сорок три гривні дев`яносто сім копійок.

Відтак позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Судові витрати.

При зверненні до суду позивач, як інвалід 2 групи (а.с. 3) звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивач надав докази на понесення судових витрат на суму вісімдесят три гривні п`ятдесят копійок.

Оскільки позов залишено без задоволення, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Доказів понесення судових витрат відповідачем, не надано.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 263 та 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь в якості відшкодування упущеної вигоди сто шістнадцять тисяч сімсот сорок три гривні дев`яносто сім копійок та в якості відшкодування судових витрат вісімдесят три гривні п`ятдесят копійок залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Ковпаківський районний суд міста Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 25 червня 2021 року.

Суддя М.М. Косолап