КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 378/448/20
провадження № 22-ц/824/4024/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Панчошній К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на пошкоджений автомобіль,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року в складі судді Марущак Н. М.,

встановив:

19.05.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( далі - ДТП) в розмірі 149 673,45 грн, суму відсотків за користування грошовими коштами - 2 172,96 грн, інфляційні збитки - 1 047,71 грн. Також просила відшкодувати витрати по сплаті судового збору - 1 528,95 грн та витрати на правову допомогу - 10 000 грн.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» ( далі - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування").

Позов мотивовано тим, що 30.05.2019 о 03:00 год. на 136 км автодороги М-05 Київ-Одеса сталося зіткнення автомобіля VOLVO VVN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом WIT200Challenger R-60, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобілем DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження належного їй транспортного засобу DAF45 .

Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №373/07-19 від 12.07.2019, оцінювач ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, складає 191 819,43 гривень.

Відповідно до листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 03.12.2019, їй було відшкодовано частину збитків в розмірі 42 145,98 грн.

Розмір невідшкодованої шкоди становить 149 673,45 грн (191 819,43 грн - 42 145,98 грн), яка відповідачем в добровільному порядку сплачена не була.

У відповідності до ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 18.11.2019 по 12.05.2020 в сумі 2 172,96 грн та збитки від інфляції - 1047,71 грн.

03.07.2020 ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати за ним право власності на транспортний засіб DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1999 року випуску, у стані, який визначений (описаний ) у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №373/07-19 від 12.07.2019, з пошкодженнями, визначеними у акті огляду транспортного засобу DAF45 від 18.06.2019 (додаток до звіту), станом на момент ДТП, що відбулась 30.05.2019 року.

Зазначив, що полісом від 10.10.2018 №АМ/6787165 передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн; за полісом від 10.08.2018 №АМ/6787170 - 100 000 грн, однак відшкодовано було лише 42 145,98 грн. При цьому ОСОБА_1 не надала доказів, що підтверджують факт оскарження нею суми, яка була сплачена ПрАТ «Арсенал Страхування» на її користь, що свідчить про її фактичну згоду з розміром відшкодування.

Згідно наданого позивачем звіту, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Зазначив, що у випадку стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 149 673,45 грн, виникають підстави для визнання за ним права власності на транспортний засіб DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 .

В клопотанні від 17.11.2020 ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 600 грн (станом на 16.11.2020); витрати, пов`язані з направленням письмових документів (кореспонденції) по справі - 812,80 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, що була спричинена в ДТП в межах розміру франшизи в сумі 1 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог та в стягненні судових витрат відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на пошкоджений автомобіль відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 грн та поштові витрати на відправлення процесуальних документів в сумі 422 грн 80 коп.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову учасники справи не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, відмовити в повному обсязі в стягненні судових витрат на користь ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Такий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року.

Розмір страхової суми (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі , що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року по справі №760/19377/15-ц.

Також зазначила, що відповідач та його представник не надали жодного доказу про те, що правова допомога надавалась виключно за первісним позовом та жодним чином не стосувалась зустрічних позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено в повному обсязі, що не було прийнято до уваги судом при винесенні оскаржуваного рішення.

Позивачем надано всі необхідні докази, що свідчать про завдання матеріальної шкоди, при цьому судом не прийнято до уваги та не надано належної оцінки жодному наданому доказу, оскільки помилково застосовано ті норми права, що не могли бути застосовані до даної категорії справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Довбишев Д. О. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вирішити питання про судові витрати, що понесені ОСОБА_2 під час розгляду апеляційної скарги.

Зазначив, що ОСОБА_1 здійснено посилання на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, від яких Велика Палата Верховного Суду відступила, зокрема у наступних постановах: від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц; від 03 жовтня 2018 року в справі №760/15471/15-ц; від 03 вересня 2018 року в справі №464/1937/16-ц; від 26 вересня 2018 року в справі № 641/5333/16-ц; від 31 жовтня 2018 року в справі №342/134/16-ц; від 10 квітня 2019 року в справі №127/7370/17, від 29 квітня 2020 року у справі №754/12300/16-ц.

Згідно наданого позивачем звіту, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу DAF45 (227 228,35 грн), що їй належав, перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП (191 819,43 грн), тобто ремонт у такому випадку є економічно необґрунтованим. Отже, враховуючи положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль DAF45 є фізично знищеним.

Позивачем не заявлялось клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, проти клопотання представника ОСОБА_2 про призначення експертизи, на вирішення якої пропонувалося поставити вказане питання, заперечувала. Розмір виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_1 не оспорювала, безпідставно вважала, що визначена у договорі купівлі-продажу ціна (10 000 грн) складає вартість транспортного засобу після ДТП.

Вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного стягнення з неї на користь ОСОБА_2 судових витрат за надання правової допомоги.

В клопотанні від 16.02.2021 представник відповідача - адвокат Довбишев Д. О. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у Київському апеляційному суді, а саме: витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 4 500 грн; витрати, пов`язані з направленням письмових документів ( кореспонденції) по справі - 105 грн.

Інші часники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат Івженко С. С. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Також звернулась до суду з клопотанням про зменшення суми витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Довбишевим Д. О., з урахуванням їх реальності, розумності, відповідності дій представника нормам процесуального цивільного законодавства.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Довбишев Д. О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в її задоволенні з таких підстав.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 30.05.2019 о 03:00 год. на 136 км автодороги М-05 Київ-Одеса сталася ДТП, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля VOLVO VVN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом WIT200Challenger R-60, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобілем DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 застраховано ПрАТ "СК "Арсенал Страхування".

Відповідно до полісу АМ/6787165 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо страхування автомобіля VOLVO VVN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, франшиза - 1 000 грн (а.с. 105 т.1).

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до звіту №399-2019 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного ТОВ "Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія" 02.12.2019 на замовлення страховика, була визначена в розмірі 51 775, 18 грн (а.с.181-193 т.1).

ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 09.12.2019 на рахунок позивача здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 42 145,98 грн (а.с.33 т.1).

Вказана сума була визначена з урахуванням зношеності майна, суми франшизи та без урахування суми податку на додану вартість.

Судом встановлено, що 12.07.2019 на замовлення ОСОБА_1 оцінювачем ТОВ "Клевер Експерт" складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №373/07-19.

Відповідно до вказаного звіту про оцінку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 191 819,43 гривень. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 227 228,35 грн. Ринкова вартість автомобіля DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , до моменту ДТП становить 191 819,43 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_1 про стягнення з винної у ДТП особи ОСОБА_2 149 673,45 грн, що є різницею між вартістю матеріального збитку 191 819,43 грн та сумою страхового відшкодування 42 145,98 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з сумою страхового відшкодування в розмірі 42 145,98 грн фактично погодилась. За звітом № 373/07-19 від 12.07.2019 оцінки ТЗ, проведеної за замовленням позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до ДТП, тобто ремонт у даному випадку за вказаним звітом є економічно необґрунтованим, розмір шкоди обрахований виходячи з вартості автомобіля потерпілого на момент ДТП, тобто звіт складений без визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №373/07-19, автомобіль DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вважається фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту (227 228,35 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля до моменту ДТП (191 819, 43 грн).

З матеріалів справи не вбачається, що при зверненні до страхової компанії ОСОБА_1 визнавала належний їй автомобіль фізично знищеним.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження вартості автомобіля DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у стані після ДТП. При цьому остання відмовилась від призначення експертизи для встановлення вказаної обставини (а.с.135-136 т.2).

Судом встановлено, що автомобіль DAF45, реєстраційний номер НОМЕР_3 , без здійснення ремонтних робіт було відчужено ОСОБА_5 13.09.2019.

Так, згідно договору комісії від 13.09.2019, ОСОБА_1 передала комісіонеру ТОВ "Авто-Арсенал" належний їй транспортний засіб, за яким комісіонер зобов`язувався відчужити транспортний засіб за ціною, не нижче ніж 10 000 грн.

13.09.2019 ТОВ "Авто-Страхування" , що діяло в інтересах ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу відчужило транспортний засіб ОСОБА_6 . Ціна транспортного засобу склала 10 000 грн.

Доводи позивача про те, що визначена у договорі ціна (10 000 грн) складає вартість транспортного засобу після ДТП є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що така оцінка повинна проводитися в порядку Закону України " Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а ціна за договором визначена сторонами виключно на власний розсуд.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на недоведеність розміру заподіяної майнової шкоди, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання заявника на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20 січня 2016 року, та висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 лютого 2018 року (справа №760+19377/15-ц) в частині права потерпілого на власний розсуд визначати особу, до якої звернута вимога про відшкодування шкоди, оскільки такі висновки не узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, яка прийнята пізніше.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону.

Суд першої інстанції навів належне обґрунтування підстав відмови в стягненні з відповідача судових витрат, з яким колегія суддів погоджується.

Інші наведені в скарзі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права в частині стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката не свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що між Адвокатським об`єднанням «Інтеллекс» в особі керуючого партнера Довбишева Д. О. та ОСОБА_2 (клієнт) 26 червня 2020 року укладено договір про надання правової (правничої)допомоги.

На виконання взятих на себе зобов`язань Адвокатське об`єднання «Інтеллекс» здійснювало правовий супровід справи, за наслідками якого уклало з клієнтом акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 28 600 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив лише з розміру витрат, понесених ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом первісного позову.

Враховуючи характер спірних відносин між сторонами, складність справи та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), дійсності та необхідності адвокатських послуг, ціну позову, а також те, що відповідачем було спростовано обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн, що є співмірним та має розумний характер.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом не враховано фінансовий стан позивача є неспроможними, оскільки вказані обставини не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Інших доводів незгоди з ухваленим по справі рішенням в частині розподілу судових витрат апеляційна скарга не містить.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Щодо клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Довбишева Д. О. про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу у Київському апеляційному суді в розмірі 4 500 грн та витрат, пов`язаних з направленням письмових документів (кореспонденції) -105 грн.

Вказане клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з оскарженням позивачем рішення суду першої інстанції, Адвокатським об`єднанням «Інтеллекс» надано: додаткову угоду №2 від 29.01.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.06.2020, за умовами якої було погоджено орієнтовну вартість послуг (дій); акт приймання -передачі послуг ( робіт) за вказаним договором, згідно з яким вартість наданих послуг щодо: аналізу змісту апеляційної скарги, складення та подання відзиву на апеляційну скаргу складає 2 500 грн ( 3 год. 40 хв.); складення та подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції -500 грн (20 хв.); участь у судовому засіданні в режимі відеоконференція 17.02.2021 - 1 500 грн, разом 4 500 грн.

З огляду на ту обставину, що складення та подання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не може бути пов`язано з наданням професійної (правничої) допомоги адвоката, оскільки не потребує спеціальних знань в галузі права, а судове засідання в режимі відеоконференції 17.02.2021 не відбулося з об`єктивних причин, про що сторони були завчасно повідомлені судом, враховуючи клопотанням іншої сторони, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до суми 3 000 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк