Головуючий суду 1 інстанції - Осіпенко Л.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 426/1954/20
Провадження № 22-ц/810/787/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Луганська В.М.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року, постановленої у складі судді Осіпенко Л.М., в залі судових засідань Сватівського районного суду Луганської області в м. Сватове

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовано особа Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування зазначив, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійську Луганської області, помер його дід - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Жихарево Мгинського району Ленінградської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що 08.10.2019 року, виконавчим комітетом Молодогвардійської міської ради міста Краснодон, що знаходиться на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, йому було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 та вчинено відповідний актовий запис № 249.

Крім того, додатково вказав, що не має можливості долучити до матеріалів справи оригінал медичного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , оскільки воно було вилучено незаконними органами влади на тимчасово окупованій території при отриманні свідоцтва про смерть.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину заявнику необхідно надати свідоцтво про смерть спадкодавця встановленого зразку, а оскільки вищезазначене свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території України, бланк свідоцтва не відповідає вимогам законодавства України.

Враховуючи вищевикладені обставини, для отримання дійсного свідоцтва про смерть та реалізації свого права на отримання спадщини, заявник просить суд встановити факт смерті його діда - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійську Луганської області.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року ухвалено відмовити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійську Луганської області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не було надано медичного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б засвідчували факт смерті діда, заявником не представлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14.09.2020 р. по цивільній справі № 426/1954/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) та ухвалити нове рішення.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , уродженця с. Жихарево Мгинського району Ленінградської області, який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійськ Луганської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував обставин смерті діда заявника та можливість надання доказів на підтвердження обставин смерті. Заявник вказує на неможливість реалізації його майнових прав.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Представник заінтересованої особи просив суд розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України, частиною 1статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000року, підставою для державної реєстрації смерті є зокрема:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов`яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Судом встановлено, що заявник у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є онуком ОСОБА_2 , про що свідчать дані відомостей про батьків у свідоцтвах про народження серії НОМЕР_3 виданого 02 серпня 1996 року Виконкомом Молодогвардійської міської ради на підставі актового запису № 132 та серії НОМЕР_4 виданого 28 квітня 1963 року Міським РАГС м. Радянська гавань Хабаровського краю.

Дід заявника, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Жихарево Мгинського району Ленінградської області, а зареєстрований був за адресою: АДРЕСА_1 , згідно паспорту серії НОМЕР_5 виданого 09 листопада 2000 року Молодогвардійським ГВМ УМВС України в Луганській області.

Згідно відповідей на запити зроблені судом встановлено, що ОСОБА_2 не був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, відомості щодо наявності спадкового майна та звернень для отримання свідоцтва про право на спадщину відсутні, у зв`язку з відсутністю у пенсійному фонді інформації про смерть ОСОБА_2 розмір недоотриманої пенсії не розраховувався і за її отриманням ніхто не звертався.

На виконання ухвали апеляційного суду, ОСОБА_1 надано: довідку про причину смерті ОСОБА_2 , видану органом самопроголошеного утворення ЛНР, що діє на тимчасово окупованих територіях України; довідку про надання ритуальних послуг; світлини місця поховання ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів на підтвердження факту смерті та фактичного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Таким чином, надані заявником документи, як доказ смерті особи, не дивлячись на те, що установи, які видали ці документи, знаходяться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, є належними та допустимими.

Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може вважатись обґрунтованим, оскільки суд не надав належної оцінки доводам заявника, не врахував вік діда заявника, можливість надання заявником інших доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , а тому, дійшов висновку, що існують правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовано особа Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , уродженця с. Жихарево Мгинського району Ленінградської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійськ Луганської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.К. Гаврилюк

В.М. Луганська