Номер провадження: 22-ц/813/3102/21
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді: Комлевої О.С.,

Суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року про передачу справ на розгляд іншого суду, постановлену під головуванням судді Маркарової С.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус КМНО Гуревічов О.М., приватний нотаріус виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус КМНО Гуревічов О.М., приватний нотаріус виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року справа була передана на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що справа повинна розглядатися в Малиновському районному суді м. Одеси, оскільки звернення стягнення на заробітну плату, яку він отримує в КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психічного розвитку» знаходиться у Малиновському районі м. Одеси.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передавши справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив із положень ст. 28 ЦПК України та предмету позову, визначеного в межах виконавчого провадження, як місце виконання виконавчого напису, тому передав справу до іншого суду за місцем місцезнаходженням відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , що не є територіальною приналежністю Малиновського районного суду м. Одеси.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд враховує, що в порядку ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Місцем виконання виконавчого напису відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» може бути:

А. місцем проживання боржника;

Б. місце перебування боржника;

В. місце роботи боржника;

Д. місцезнаходженням майна боржника.

Так, місцем проживання боржника є: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортними даними позивача та є Київським районом міста Одеси.

Доказів, що місцем роботи позивача є КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психічного розвитку», розташований по вул. Івана та Юрія Лип, 3А в м. Одесі до суду надано не було.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психічного розвитку» не може вважатися місцезнаходженням майна боржника.

Більш того, право вибору місця відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» належить стягувачу.

Стягувач скористався своїм правом, визначеними законом та обрав місце виконання виконавчого напису, виходячи з місця перебування боржника, яким є: АДРЕСА_3 .

Викладене підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 26.10.2020 року ВП 63146753 та є територіальною приналежністю Шевченківського районного суду м. Києва.

Так, жодні, визначені процесуальним законом підстави для розгляду справи Малиновським районним судом м. Одеси - відсутні.

За ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд враховуючи, що позивач вважає можливим розгляд його справи в порядку статті 28 ЦПК України за місцем виконання виконавчого напису, суд на законних підставах передав справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва (за місцем перебування боржника, визначеним в межах виконавчого провадження як місце виконання виконавчого напису).

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа повинна розглядатися в Малиновському районному суді м. Одеси, оскільки звернення стягнення на заробітну плату, яку він отримує у КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психічного розвитку» знаходиться у Малиновському районі м. Одеси, колегія суддів вважає безпідставними за ненаданням, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції доказів, що справа повинна розглядатися у відповідності до вимог закону в Малиновському районному суді м. Одеси, а також, що ОСОБА_1 працює в КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психічного розвитку», який розташований по вул. Івана та Юрія Лип, 3А в м. Одесі.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч.1-4ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальнихдій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі протии Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції, відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 30 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра