КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №365/422/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/2888/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Мостової Г.І.,

Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка станом на 31 серпня 2020 року складає 74 331,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 53 102,94 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 21 228,81 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2018 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між ним та банком кредитний договір, який підтверджується підписом у заяві.

Однак, відповідач не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 серпня 2018 року в сумі 53 102,94 грн 94 та сплачений судовий збір у розмірі 1 501,68 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з варифів та витяг з умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов, а також, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, які відповідач не підписував.

За таких обставин за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з

ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 31 серпня 2018 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту ( користування ним ).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31 серпня 2018 року, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «Приватбанк» на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, але несвоєчасно погашав заборгованість, тому станом на 31 серпня 2020 року, виникла заборгованість на загальну суму 74 331,75 грн.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 53 102,94 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 501,68 грн.

В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по прострочених відсотках за користування кредитом є недоведеними, такими, що не підтверджуються доказами, у анкеті-заяві від 31 серпня 2018 року відсутній обов`язок відповідача по їх сплаті позивачу, тому задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права танеправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить рішення Згурівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,

31 серпня 2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ( а.с. 19-20 ).

Ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими він ознайомлений,

як зазначено в анкет-заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 серпня 2018 року, станом на 31 серпня 2020 року, становить 74 331,75 грн, яка складається з наступного: 53 102,94 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 228,81 грн - заборгованість за простроченими відсотками ( а.с. 9-11 ).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 серпня 2018 року в сумі 53 102,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено ( а.с. 89-96 ).

При цьому, 02 жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-4 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази

по справі.

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк», суд другої інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт і витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину зазначеного кредитного договору, що укладений між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків та цивільно-правову відповідальність з цього приводу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, є неправомірними.

Також, з точки зору апеляційного суду, районним судом правильно враховано те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Враховуючи зазначене, суд другої інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, і з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 526, 530, 612, 629, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

А тому, доводи АТ КБ «Приватбанк» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні, зокрема ст.ст. 634, 1046, 1048, 1054 ЦК України, ст. 263 ЦПК України, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів за договором, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Згурівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова