Справа № 457/482/19
провадження №2/457/19/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округ Кіселичник Ірина Миронівна про визнання заповіту недійсним,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Більчука С.А., відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Гайдука М.П., -

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округ Кіселичник Ірина Миронівна про визнання заповіту недійсним. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра ОСОБА_1 ОСОБА_3 , 1939 року народження, яка на момент смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців першої чи відповідної з нею черги за законом у спадкодавця не було. Вона встановила, що спадкодавцем було зроблено кілька заповітів впродовж 2017-2018 років, останній з яких було посвідчено 29 травня 2018 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. Вона зверталася до нотаріуса Кіселичник І.М. з питань прийняття спадщини. ОСОБА_1 було відмовлено у вирішенні її питання через відсутність підтвердження родинних стосунків між нею спадкодавцем. Також усно їй повідомлено, що від імені ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_2 , однак її сестра постійно казала їй, що належне спадкове майно після смерті буле передано ОСОБА_1 інших близьких родичів у нею не було. У 2016 року ОСОБА_3 різко захворіла, а у 2017 році у неї був інсульт. Впродовж останніх років вона рідко приїжджала до ОСОБА_3 через свій похилий вік та проблеми зі здоров`ям сина. У лікуванні ОСОБА_3 допомагав також її син ОСОБА_4 . Останній рік ОСОБА_3 майже не спілкувалася з нею навіть по телефону їй забороняла це робити відповідачка. Після ускладнення з інсультом ОСОБА_3 не в повній мірі почала усвідомлювати свої дії та наслідки, її стан постійно погіршувався. Всі медичні документи знаходяться у відповідачки, яка ними заволоділа, користуючись безпорадним станом спадкодавця та обставинами, що склалися. Просить визнати недійсним заповіт, складений 29 травня 2018 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала у квартирі АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили.

Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. у судове засідання не з`явилася.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що відповідачка доглядала ОСОБА_3 , за що ОСОБА_3 заповіла їй свою квартиру. Йому відомо, що у ОСОБА_6 були проблеми з опорно-руховим апаратом. Під час спілкування з ним ОСОБА_3 висловлювалася чітко і ясно, її спогади були чіткими. Інколи він приходив у квартиру ОСОБА_3 , коли йому телефонувала відповідачка, щоб допомогти, наприклад, підняти ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_3 місяць лежала у лікарні перед смертю, ОСОБА_2 її доглядала.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_3 була дуже поважною вчителькою. Вона є власницею магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де продають капелюшки. ОСОБА_3 була постійною клієнткою, а потім вони подружилися. Вона неодноразово пропонувала ОСОБА_3 набрати номер до її сестри після того, як остання стала погано бачити. Їй відомо, зі слів ОСОБА_3 , що у неї в Києві був внук (так ОСОБА_3 називала сина своєї сестри), до якого вона їздила близько трьох років назад, і він допомагав їй у лікуванні (організовував операцію на жовчному міхурі). У ОСОБА_8 вона жила у внука у квартирі, а потім він ще й дав їй 8000 грн. Кілька років тому вона возила ОСОБА_3 у м. Дрогобич до офтальмолога. У Дрогобичі ОСОБА_3 відправили в Одесу, а з Одеси до Львова. На операцію було необхідно 12000 грн. Гроші збирали по всіх знайомих. Перед смертю ОСОБА_3 часто просила їсти, їй було складно прожити на саму тільки пенсію. Коли ОСОБА_3 якось лежала у лікарні, вона познайомилася там з ОСОБА_9 , яка її потім доглядала і на яку ОСОБА_3 склала один з заповітів. Потім з`явилася ОСОБА_2 це дуже добра жінка, на її думку. ОСОБА_2 і гроші добавляла до пенсії, і їсти приносила, і залишалася ночувати. Зі слів інших людей, ОСОБА_2 організувала похорон та поставила пам`ятник на цвинтарі. До самої смерті ОСОБА_3 була при пам`яті. Їй невідомо, я саме ОСОБА_3 познайомилася з ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що була подругою ОСОБА_3 . До самої смерті ОСОБА_3 була при тверезій пам`яті та мала чітку свідомість. ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_3 до самої смерті. ОСОБА_3 казала їй, що склала заповіт на ОСОБА_2 . ОСОБА_3 неодноразово говорила, що сестра її кликала до себе, але вона не хотіла переїжджати у Рівне. У лікарні ОСОБА_3 лежала через інсульт, мала високий тиск, хвороби очей, хворіла на рак.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 вона знала з 1975 року. Кілька років тому вона почала доглядати за ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 склала заповіт на зятя ОСОБА_11 . ОСОБА_3 постійно була при пам`яті. Коли ОСОБА_3 сильно захворіла (у травні 2018 року), вона доглядала там за нею, однак ОСОБА_3 потребувала цілодобового догляду. ОСОБА_3 тоді подзвонила до ОСОБА_2 , на яку в подальшому і оформила заповіт. Жодних психічних відхилень у ОСОБА_3 вона ніколи не помічала.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 навчала її доньки музики. Час від часу ОСОБА_3 їй телефонувала. Вона інколи провідувала ОСОБА_3 у лікарні. На її думку, ОСОБА_3 була повністю адекватна.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, складеним трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 19 лютого 2019 року, та виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у рівненській області /арк. справи 21/.

Рішенням Рівненського міського суду від 24 червня 2019 року встановлено факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /арк. справи 60/.

Встановлено, що 29 травня 2018 року ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй майно на випадок своєї смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. /арк. справи 105/.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із приписами статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18.

Під час розгляду справи у суді за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 26 серпня 2020 року було призначено посмертну медично-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) чи могла спадкодавець ОСОБА_3 на момент складання заповітів усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?; 2) чи страждала ОСОБА_3 на психічні розлади, які істотно впливати на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, зокрема, через наявні хвороби, перенесений інсульт?

29 квітня 2021 року на адресу суду повернуто матеріали справи та ухвалу суду без виконання експертизи у зв`язку з тим, що позивачем не оплачено проведення експертизи. Суд наголошує на тому, що таку експертизу було призначено саме за клопотанням сторони позивача, з вини якої у подальшому призначена експертиза проведена не була.

Таким чином, посмертну судово-психіатричну експертизу не проведено, категоричного висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання нею заповіту не зроблено, що саме по собі не є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

У матеріалах справи міститься лист головного лікаря Стасика І.С. Комунального некомерційного підприємства «Трускавецька міська лікарня» Трускавецької міської ради № 1734/02 від 28 вересня 2020 року про те, що ОСОБА_3 за життя на обліку у лікаря-психіатра не знаходилася /арк. справи 163а/.

Таким чином, у ході розгляду справи не встановлено абсолютну неспроможність ОСОБА_3 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що в той час (у травні 2018 року) спадкодавця мала офтальмологічні захворювання, захворювання опорно-рухового апарату, перенесла інсульт, однак не встановлено, що існуючі у неї хвороби могли істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Ба більше, усі допитані свідки у судовому засіданні підтвердили ту обставину, що ОСОБА_3 до моменті смерті залишалася при свідомості, усвідомлювала свої дії, могла передбачати їх наслідки та могла керувати своїми діями.

Твердження позивачки нездатність ОСОБА_3 усвідомлювати власні дії та керувати ними під час склалання нею заповіту на ім`я відповідачки, на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки будь-якими належним, допустимим та достовірними доказами не підкріплені, а також такі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Отже, обставини, з якими закон пов`язує застосування частини першої статті 225 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 під час складання заповіту 29 травня 2018 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, в матеріалах справи не міститься.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачки судові витрати в сумі 3600 грн..

Згідно з вимогами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи .

Відповідно до ч.2 ст.135 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Суд вважає, що стягненню з позивачки на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягають судові витрати в сумі 3600 грн., які складаються із витрат, пов`язанийх з наданням адвокатом Гайдуком М.П. правової допомоги ОСОБА_2 , що підтверджується договором про надання правової допомоги №9 від 23 вересня 2019 року, укладеним між адвокатом Гайдуком М.П. та ОСОБА_2 та актом прийняття послуг до угоди про надання правової допомоги відповідачці ОСОБА_2 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округ Кіселичник Ірина Миронівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 3600 грн. понесених судових витрат на користь ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 09 червня 2021 року.

Суддя: В. І. Марчук