Провадження № 2/686/1115/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі Антосєві В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, 04.05.1995 року відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому згідно з розпорядженням № 10155 від 04 травня 1995 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (чоловіку), ОСОБА_3 (свекру) видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності названим особами у рівних частках (по 1/3 кожному).

Після смерті ОСОБА_3 частку останнього у вказаній квартирі було успадковано його сином - ОСОБА_2 шляхом фактичного прийняття спадщини померлого ОСОБА_3 , що підтверджується фактом реєстрації місця проживання спадкоємця та спадкоємця за однією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 , після смерті якогопозивачем успадковано усі його права та обов`язки, що, зокрема, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, в тому числі і право на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Проте, приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережною І.М. надано позивачу роз`яснення, відповідно до яких вбачається те, що у зв`язку із відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на житло, що посвідчує право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , згідно із вимог 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неможливим.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суду визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

19 листопада 2020 року представник відповідача Хмельницької міської ради - Шевчук А.В. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що позивач може вирішити питання щодо оформлення права власності на майно в порядку спадкування в позасудовому порядку надавши нотаріусу дублікат правовстановлюючого документу, а тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала.

Представник відповідача Хмельницької міської ради подав в судове засідання не з`явилась, у відзиві на позов зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила.

Дослідивши наданні докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 30 червня 1980 року Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради народних депутатів на підставі рішення Хмельницької міської ради народних депутатів № 172 від 25 липня 1980 року ОСОБА_1 видано ордер № 1181, згідно якого позивачці, її чоловіку - ОСОБА_2 та свекру (батьку чоловіка) - ОСОБА_3 , надано право на зайняття вказаної в ордері житлової площі, а саме: двох кімнат в квартирі АДРЕСА_1 .

04 вересня 1980 року у названій вище квартирі зареєстровано місце проживання вказаних вище осіб, що підтверджується довідкою, виданою Житлово-експлуатаційною конторою № 6 05 жовтня 2015 року (належним чином засвідчена копія довідки додається).

04 травня 1995 року відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому згідно з розпорядженням № 10155 від 04 травня 1995 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого вбачається те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності названим особами у рівних частках.

На підставі вказаного вище свідоцтва Хмельницьким бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про що внесено відповідні відомості до реєстрової книги № 6643.

Таким чином, позивач, її чоловік - ОСОБА_2 та свекор (батько чоловіка) - ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 11 грудня 1987 року, частку останнього у вказаній квартирі було успадковано його сином - ОСОБА_2 шляхом фактичного прийняття спадщини померлого ОСОБА_3 , що підтверджується фактом реєстрації місця проживання спадкоємця та спадкоємця за однією адресою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 548 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (який діяв на момент смерті ОСОБА_3 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом ст. 529 ЦК УРСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках.

Згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначено те, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, з наведеного слідує, що ОСОБА_2 належним чином прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 згідно законодавства, яке діяло на момент її відкриття.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18 серпня 2002 року.

Після смерті чоловіка позивачем ОСОБА_1 успадковано права та обов`язки останнього, що, зокрема, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину.

До складу спадщини входило право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та прийняте останнім у спадщину право на 1/3 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна, яке належало батькові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач має право на отримання у спадщину 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , з яких 1/3 частка належала на праві власності ОСОБА_2 та інша 1/3 частка прийнята, однак не зареєстрована, останнім після смерті ОСОБА_3 .

Так, з метою спадкування зазначеного вище майна, позивач звернувся до приватного нотаріуса з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Проте, приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережною І.М. надано позивачу роз`яснення, відповідно до яких вбачається те, що у зв`язку із відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на житло, що посвідчує право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , згідно із вимог 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неможливим.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З огляду на зазначене вище, фактичне проживання та реєстрація місця проживання спадкоємця за адресою місцезнаходження спадкового майна одночасно із спадкодавцем на момент відкриття спадщини є належним прийняттям спадщини спадкоємцем шляхом фактичного вступу в управління та володіння таким спадковим майном.

Тотожний висновок сформований у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 755/15702/17.

Згідно із п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (надалі по тексту - Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до пункту 3 глави 7 розділу І Порядку документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю у позивача оригіналу свідоцтва про право власності на житло, що посвідчує право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , згідно із вимог 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неможливим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеного за змістом постанови 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц, судом касаційної інстанції визначено те, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно, відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини, оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Також, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових праву нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 і вступив у володіння спадковим майном, однак не оформив спадкових прав та не зареєстрував за собою право власності на спірне нерухоме майно.

Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно перешкоджає позивачу ОСОБА_1 в оформленні спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 .

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач не наполягала на стягнені з відповідача судових витрат по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 328, 331, 1217, 1218, 1222, 1261 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 161, 170, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя О.М. Палінчак