Справа № 219/2681/21
Провадження № 2/219/1680/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 червня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Рибкіної Н.М., за участю: секретаря судового засідання Бібік Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1997 року, засвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1219. В належній позивачці квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є чоловіком позивача, та з листопада 2014 року по теперішній час не проживає у даній квартирі. На даний час у зв`язку з наявністю формальної реєстрації ОСОБА_2 у квартирі, позивач несе додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, тому змушений звернутися до суду.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій вказали, що просять розглянути справу у їх відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1219 та зареєстрованого в БТІ м. Артемівська ( нині- Бахмута) Донецької області 15.08.1997 року реєстраційний номер 9-1890 ( а.с.5).

Вподальшому, 19.07.1997 року позивачкою було зареєстровано шлюб з відповідачем, що засвідчено свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданим Артемівським міським відділом РАГС 19.07.1997 року, з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб 19.07.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 19.07.1997 року зроблено запис № 299 ( а.с. 9).

Згідно з відповіддю Соледарської міської ради № 273/16-12 від 30.03.2021 року, що надійшла на запит суду 01.04.2021, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.16).

Відповідно до довідки начальника відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради від 11.03.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ( а.с.8).

Згідно з актом про не проживання від 12.03.2021 року, складеним комісією у складі голови правління ОСМД «Первомайська, 7» ОСОБА_9 , сусідів квартири 79 ОСОБА_10 та квартири 80 ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі 77 житлового будинку АДРЕСА_2 не мешкає з листопада 2014 року по теперішній час ( а.с. 7).

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Та обставина, що ОСОБА_2 не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власниці квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності.

Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з листопада 2014 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 141, 142, 229, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М.Рибкіна