Дата документу 06.07.2021 Справа № 333/1650/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1650/20
Провадження №22-ц/807/1273/21
Провадження №22-ц/807/1273/21-2
Головуючий в 1-й інстанції Варнавська Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБєлова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, постановлену у м. Запоріжжі та на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 31 грудня 2020 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

У квітня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Згідно уточненої позовної заяви, в якій відповідачем також зазначено ОСОБА_1 Концерн «МТМ», просив суд стягнути на свою користь з відповідачів заборгованість за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води у сумі 52143 грн. 51 коп. В обґрунтування позову зазначено, що Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач у період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Проте відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконує, що унеможливлює своєчасні розрахунки Концерном «МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На адресу боржника неодноразово направлялись претензії стосовно наявної заборгованості, сума заборгованості відповідачем за отримані послуги складає 52143,51 грн. і на час пред`явлення позову не сплачена, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року, до участі у справі залучено у якості співвідповідача ОСОБА_1 .

17 червня 2020 р. ОСОБА_1 пред`явлений зустрічний позов до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити певні дії, в якому він просив:

- зобов`язати Концерн «МТМ» здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 рік за житлово-комунальну послугу централізоване опалення, на підставі рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.03.2019 року, в справі № 826/9665/16;

- зобов`язати Концерн «МТМ» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання гарячої води у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 рік за житлово-комунальну послугу - постачання гарячої води на підставі рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.03.2019 року, в справі № 826/9665/16;

- зобов`язати Концерн «МТМ» здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення за весь період опалювального сезону 2019-2020 року (листопад 2019 квітень 2020) з урахуванням ненадання послуги з централізованого опалення в приміщення загальною площею 24.1 кв.м.;

- зобов`язати Концерн «МТМ» здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення з урахуванням фактично опалювальної площі;

- зобов`язати Концерн «МТМ» здійснити перерахунок вартості послуг з постачання гарячої води з урахуванням часу ненадання послуг (відсутності гарячої води) та з урахуванням кількості споживачів (одна особа);

- виокремити нарахування за послуги (з урахуванням законного перерахунку Концерном «МТМ» та покласти обов`язок по сплаті заборгованості на фактичного споживача цієї послуги ОСОБА_4 .

Відповідно до заяви від 17.06.2020 року ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність (а.с.79)

23.12.2020 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_5 подала в суд заяву про закриття провадження за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до двох відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, прийнята відмову Концерну «Міські теплові мережі» від позовних вимог про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та закрито провадження в частині позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 року по 31.01.2020 р. в сумі 34445 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок п`ять ) грн. 23 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати в сумі 1388 грн. 37 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги зустрічного позову. Крім того, просить перевірити законність та обґрунтованість ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року про відмову у зупиненні провадження у справі, як таку, що не підлягає перегляду окремо від рішення суду.

Узагальненими доводами апеляційних скарг є те, що ухвала про прийняття відмови Концерну «Міські теплові мережі» від позовних вимог про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та закриття провадження в частині позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме перед ухваленням рішення у справі, хоча питання щодо складу учасників справи повинно вирішуватися на стадії підготовчого провадження. Крім того, довіреність представника позивача не містить повноважень щодо відмови від позовних вимог. Клопотання ОСОБА_1 щодо зупинення провадження у справі безпідставно залишено без задоволення та вирішено по суті через тривали проміжок часу з моменту його подання до суду. Позовна заява подана представником позивача дійсність довіреності якого на час подання позову закінчилась. Судом першої інстанції порушено принцип рівності сторін у дослідженні доказів. Використовуючи розмір корисної площі 55,12 м2 для розрахунків опалювальної площі Концерн МТМ здійснює надмірні нарахування, що є незаконними та порушують права відповідача як споживача. Фактичним користувачем послуг позивача у спірний період був ОСОБА_2 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.04.2020 року, ОСОБА_1 з 23.01.2014 р. на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг від 10.12.2020 р. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_4 з 27.11.1987 року по теперішній час (а.с.184).

Також в квартирі АДРЕСА_2 в період з 07.03.1995 р. по 25.09.2018 р. була зареєстрована ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта (а.с.84).

Споживачем послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) є власник квартири ОСОБА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 має загальну площу 56,05 кв.м., а житлову площу 41,31 кв.м.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої Концерном «МТМ» при розрахунку враховувалась опалювальна площа 55,12 кв.м.

Задовольняючи вимоги первісного позову частково та відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, вбачається, що оплата за послуги здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), тому оскільки вимоги позову щодо стягнення заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води є законними та обґрунтованими, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, право на стягнення заборгованості, яка виникла за весь квітень 2017 року настало 20.05.2017 року, що охоплюється періодом позовної давності. Отже, є підстави для стягнення заборгованості за надану теплову енергію та гаряче водопостачання саме за період з 01.04.2017 року по 31.01.2020 року включно, яка складає 34445,23 грн. При розгляді позовних вимог по зустрічному позову суд першої інстанції дійшов до висновків, що зустрічний позов не обґрунтований, не підтверджений належними доказами та не підлягає задоволенню в повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

До закінчення підготовчого провадження, а саме 21.05.2020 року позивачем у справі заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року клопотання було задоволено.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), на будь-якій стадії судового процесу.

Концерном «МТМ» було заявлено позовні вимоги до трьох відповідачів, щодо стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

До закінчення розгляду справи по суті позивачем заявлено клопотання про відмову від позовних вимог до двох відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Подання такого клопотання є правом позивача, яке не обмежено будь-якою стадією судового процесу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Представник позивача відповідно до наданої довіреності наділений усіма процесуальними правами та обов`язками наданими стороні процесуальним законом і будь яких обмежень з приводу відмови від позовних вимог довіреність не містить.

За таких обставин ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року про прийнята відмови Концерну «Міські теплові мережі» від позовних вимог про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та закриття провадження в частині позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Відповідно до п.6 ч. ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п.4 ч.1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Враховуючи предмет та підстави первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції об`єктивно дійшов висновку, що зупинення провадження у справі є недоцільним, оскільки у справі зібрано докази, які в повній мірі дозволяють встановити та оцінити обставини у справі та ухвалити відповідне рішення.

Що стосується законності та обґрунтованості рішення суду у цій справі, то слід зазначити наступне.

Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою.

Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач ОСОБА_1 такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлявся.

Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем, Концерн «МТМ» надало довідку про нарахування наданої послуги по особовому рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 згідно якої відповідачу нараховано заборгованість з оплати за послуги теплопостачання та постачання гарячої води в сумі 52143 грн. 51 коп. (з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року) (а. с. 5).

Контррозрахунку з урахуванням заперечень проти позову відповідачем подано не було.

Враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено частково вимоги первісного позову, та стягнуто заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 року по 31.01.2020 року включно, яка складає 34445,23 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Як вірно вказав, суд першої інстанції у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то суб`єктом правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником.

За таких обставин доводи скаржника з приводу необхідності перерахування заборгованості за послуги виходячи з фактичного споживання гарячої води з розрахунку на одну зареєстровану у квартирі особу, є хибними.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 має загальну площу 56,05 кв.м., а житлову площу 41,31 кв.м.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої Концерном «МТМ» при розрахунку враховувалась опалювальна площа 55,12 кв.м., яка відповідає корисній площі кватири зазначеній у технічному паспорті.

Згідно п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 р. опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) це загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що опалювальна площа менша ніж, зазначена в розрахунку заборгованості. Посилання на те, що до корисної площі входить площа балкону не доведена даними з копії технічного паспорту наданого до апеляційної скарги, враховуючи також і те, що при розрахунку корисної та загальної площі, площа балкону вираховується із застосуванням певного коефіцієнту, що не було враховано відповідачем ОСОБА_6 , який зазначав, що площа балкону складає 3 м2.

Концерн «Міські теплові мережі» не є уповноваженим органом, що встановлює та переглядає тарифи на теплову енергію. Тарифи на теплову енергію (централізоване опалення) є регульованими державою та до складової собівартості, крім інших витрат енергоносіїв: електроенергія, вода, вторинні енергетичні ресурси та матеріали, входить ціна на природній газ. Встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758» ціна на природній газ лише входить до структури тарифу на теплову енергію, яку виробляє Концерну «Міські теплові мережі», і цей тариф у судовому порядку не скасований та НКРЕКП за спірний період не переглянутий, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 рік за житлово-комунальну послугу централізоване опалення, на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року, в справі № 826/9665/16 та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуги з постачання гарячої води у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 рік за житлово-комунальну послугу - постачання гарячої води на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року, в справі № 826/9665/16 є безпідставними.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем концерном МТМ надавалися послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру, що належить відповідачу. У зв`язку із неналежним виконанням обов`язку відповідачем по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 липня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков