Справа № 182/5775/20
Провадження № 2/0182/185/2021
01.07.2021 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах до 2006 року. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали сварки, які кожного разу спричиняли їй душевні страждання. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах, у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07 червня 2019 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , в результаті чого її прізвище було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, останній перестав турбуватись про утримання їхньої спільної дитини, хоча повинен надавати допомогу на утримання дитини в достатньому обсязі. У 2012 році вона звернулася із позовною заявою про стягнення з нього аліментів та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку та інших доходів кожного місяця, починаючи з 20 грудня 2011 року, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року розмір аліментів було змінено та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 930 грн. кожного місяця, починаючи з 01 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідач частково ухиляється від виконання рішення суду та має заборгованість зі сплати аліментів. Більше того, встановлена тверда грошова сума аліментів на даний час не задовольняє мінімальних потреб на утримання та розвиток дитини, що з віком дитини зросли. Також, згідно чинного законодавства, зростає і прожитковий мінімум на утримання дитини відповідного віку. У 2018 році вона зверталась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою судді Рибакової В.В. Нікопольського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Однак, відповідач звернувся до неї з обіцянкою про добровільне відшкодування додаткових витрат на дитину, в результаті чого 22 лютого 2019 року було подано до суду заяву про залишення позову без розгляду. Так як обіцянку відповідач не виконав, вона змушена самостійно, власними силами матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх спільного сина. Необхідно зазначити, що, відповідно до рекомендації лікаря-ортопеда, яка записана в дитячій медичній книжці від 12 червня 2018 року, сину за станом здоров`я та діагнозом рекомендовано зайняття на турніку, шведській стінці, велосипеді та у басейні. На неодноразові звернення щодо необхідності постійного утримання сина та необхідності придбання додаткових спортивних та оздоровчих знарядь відповідач відповідає повним ігноруванням. Він вважає, що на нього не покладений обов`язок з повноцінного утримання їх спільної дитини. Нею самостійно було придбано для дитини дитячий велосипед 26 «ТІТАN № рами НОМЕР_1 », вартістю 5 500 грн. 00 коп.; дитяче взуття Reebok 3087-2, вартістю 650 грн. 00 коп.; дитячі кеди BAAS PLOA, вартістю 616 грн. 00 коп.; дитяче взуття NIKE, вартістю 463 грн. 00 коп.; костюм спортивний, вартістю 774 грн. 00 коп.; джинси, вартістю 387 грн. 00 коп.; кофту, вартістю 846 грн. 00 коп.; шведську стінку (спорттовари інше), вартістю 1 799 грн. 00 коп., а разом - на 11 035 грн. 00 коп. Крім того, для того, щоб у дитини не було проблем із здоров`ям, нею було придбано нові меблі, а саме: стіл Буклет, вартістю 1 260 грн. 00 коп.; стілець « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вартістю 1 320 грн. 00 коп.; та диван дитячий « ІНФОРМАЦІЯ_3 », вартістю 5200 грн. 00 коп., а разом - 7 780 грн. 00 коп. Для розвитку здібностей дитини та навчання були придбані канцтовари, вартістю 578 грн. 30 коп.; рюкзак модель № 525, вартістю 645 грн. 00 коп.; рюкзак, вартістю 600 грн. 00 коп.; рюкзак, вартістю 700 грн. 00 коп., а разом на 2 523 грн. 30 коп. 19 листопада 2018 року у дитини різко погіршився стан здоров`я, після чого вона звернулась до лікаря ОСОБА_7 , яка провела УЗД серця. Вартість зазначеного дослідження становила 220 грн. 00 коп. Після обстеження дитині були призначені ліки, які вона також придбала, а саме - «Вітатон мультіомега», вартістю 150 грн. 30 коп. та «Тонгінал краплі», вартістю 172 грн. 50 коп. Разом на обстеження та ліки було витрачено 542 грн. 80 коп. Усі витрати підтверджуються належними та допустимими доказами (товарними чеками, квитанціями, декларацією про прийняття вантажу та фотографіями). Отже, за останній час було здійснено документально підтверджених додаткових витрат на дитину у розмірі 21 881 грн. 10 коп. Таким чином, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти надавати не бажає, вона змушена звернутися до суду та просить стягнути на свою користь половину суми від загальних витрат, а саме: 10 940 грн. 05 коп.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.21-22).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.25). Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.23).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також, якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст.141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Також, відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Відповідно до змісту п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів, відповідно до ст.ст.181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що свідчить актовий запис № 1234, складений 22 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Батьками дитини у вищевказаному актовому записі зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . При цьому, відповідно до актового запису № 264, складеного 07 червня 2019 року Нікопольським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » у зв`язку з державною реєстрацією шлюбу з ОСОБА_4 (а.с.7).
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини долучила до позовної заяви товарні чеки та квитанції, при огляді яких, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. ОСОБА_1 до позовної заяви долучила наступні фіскальні документи: товарний чек від 06 червня 2017 року на суму 5 500 грн. 00 коп., товарний чек від 29 березня 2018 року на суму 2 580 грн. 00 коп., 09 липня 2018 року на суму 5 200 грн. 00 коп., квитанцію від 20 серпня 2018 року на суму 525 грн. 30 коп., товарний чек від 20 серпня 2018 року на суму 53 грн. 00 коп., товарний чек від 24 серпня 2018 року на суму 650 грн. 00 коп., товарний чек від 24 серпня 2018 року на суму 1645 грн. 00 коп., квитанцію від 19 листопада 2018 року на суму 220 грн. 00 коп., квитанцію від 28 листопада 2018 року на суму 322 грн. 80 коп., товарний чек від 16 серпня 2020 року на суму 1 300 грн. 00 коп., квитанцію від 26 серпня 2020 року на суму 616 грн. 10 коп., квитанцію від 26 серпня 2020 року на суму 463 грн. 00 коп., товарний чек від 20 вересня 2020 року на суму 2 007 грн. 00 коп. Тобто, в даному випадку всі вище перелічені товарні чеки та квитанції в сукупності не дають дійти висновку про наявність обставин, які входять в предмет доказування, оскільки докази того, що саме позивачка сплачувала дані кошти відсутні, відомості про покупця в квитанціях та чеках не зазначені (а.с.10-12). Тому, наведені в позові обставини, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права. Судом наголошується, що тягар доказування покладено на позивача і, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, ОСОБА_1 в будь-якому випадку повинна їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження.
Що стосується суми додаткових витрат у розмірі 1 799 грн. 00 коп., у відповідності до декларації про прийняття вантажу № 0401 003492 від 10 лютого 2018 року, а саме: витрати за спорт - товари, на думку суду, дані витрати також задоволенню не піддягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.185 СК України, стягуються додаткові витрати на дитину, а не додаткові кошти на утримання дитини. Розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат з підтвердженням належними, допустимими та достатніми доказами у справі як самого факту понесення таких витрат, так і тієї обставини, що такі витрати входять до складу саме додаткових витрат, а не аліментів. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, вони є індивідуальними у кожному випадку. Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 року по справі № 6-1489цс/17.
Відповідно до змісту даних позовних вимог, предметом спору є обраховані позивачкою додаткові витрати на дитину, а саме: купівля спорт - товарів в розмірі 1 799 грн. 00 коп. (а.с.11).
За змістом ч.2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та, крім цього, саме батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти і повинні готувати її до самостійного життя.
Однак, понесені позивачкою витрати на купівлю спорт - товарів не можуть вважатись додатковими, так як вони не пов`язані з виникненням особливих обставин. А посилання позивачки на ту обставину, що дитині за станом здоров`я та діагнозом лікаря рекомендовані зайняття на турніку, шведській стінці, велосипеді тощо судом до уваги не приймаються, оскільки довідки та рекомендації в обґрунтування даних обставин до позову долучені не були. За таких обставин дані витрати не можливо вважати додатковими, що викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України.
Згідно ст.13 ч.1, 3 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю.
Враховуючи наведене та керуючись ст.185 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 211, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал