Провадження № 2/947/783/21
Київський районний суд м.Одеси
у складі: головуючого судді Луняченка В.О.
за участю секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О..
Ухвалою судді від 23.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Ухвалою суду від 01.02.2021 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди у якості третьої особи Моторне ( транспортне) страхове бюро України.
До судового засідання представник позивача надав заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Також не заперечував проти заочного розгляду справи .
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
В матеріалах справи містяться письмові пояснення щодо позову у відповідності до ст. 181 ЦПК України третьої особи Моторного ( транспортного) страхового бюро України, в яких також зазначено про можливість розгляду справи за відсутністю представника третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, та зі згоди позивача і її представника, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на те, що позивач доводить розмір завданої шкоди, суд приходить до висновку, що саме позивачем не подано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом , використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Так матеріалами справи встановлено, що 07.09.2020 року о 16 годині 45 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Маzdа RХ-8», реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Ільфа і Петрова, 13/2 в м. Одесі, рухаючись по проспекту Глушко на регульованому перехресті з вул. Ільфа і Петрова, при повороті ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю «Fіаt Lіnеа» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїв зіткнення із зазначеним автомобілем, яким, керувала ОСОБА_1 .
Згідно постанови Київського районного суду від 06.11.2020 року, винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, було визнано ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Для проведення оцінки з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля «Fіаt Lіnеа» реєстраційний номер НОМЕР_3 , позивач звернулась до судового експерта ОСОБА_5 , висновком якого за №161-20 від 12.10.2020 року визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Fіаt Lіnеа» реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 07.09.2020 року становить 166908,04 гривень.
Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону №1961-ІУ у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати. Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Однак з наданих суду доказів вбачається, що на час скоєння ДТП цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована.
Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону №1961-ІУ, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 20.01.16р. по справі № 6-2808цс15 надано роз`яснення стосовно того, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК У країни.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положення часток 1 та 2 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд дійшов до таких висновків.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями).
Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди суд керується тим, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.
Крім того, втрата автомобіля створила для позивача та його сім`ї незручності для пересування, пов`язаного з трудовою діяльністю, втрата часу для ведення справу зв`язку з пошкодженням автомобіля.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
З урахуванням характеру скоєного правопорушення, глибини душевних страждань потерпілої, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а в рахунок відшкодування моральної шкоди стягненню підлягає сума розміром 5000,00 гривень.
Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).
В даному випадку суд вважає доведеним понесені судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2509,90 гривень ( 840,80 +1669,10), витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2500 грн., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Судові витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 500 грн. ( участь у судовому засіданні адвоката), не може прийматись судом без надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Тому суд залишає розгляд питання про стягнення даних витрат, щодо яких заявлено до початку судових дебатів, після отримання у визначений законом строк відповідних доказів.
Керуючись ст. ст. 16, 993, 1166, 1188, 1191, 1192 ЦК України, ст. ст. 12,13, 81, 259, 223, 263-265, 280, 354 ЦПК України суд
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН невідомий, останнє відоме місце мешкання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 ( п`ять тисяч грн..00 коп.) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН невідомий, останнє відоме місце мешкання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5009,90 (п`ять тисяч дев`ять грн.. 90 коп. ) гривень, які складаються із судового збору у розмірі 2509,90 грн. (840,80 +1669,10), та витрат на проведення експертизи у розмірі 2500 грн..
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги розглядатимуться окремо у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК, надавши строк для надання доказів у п`ять днів після отримання копії рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Луняченко В. О.