Справа №521/1083/21
Провадження №2/522/4994/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 20.01.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Постановою від 14.03.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було відкрито виконавче провадження № 53571021 на виконання виконавчого листа № 522/15671/13-ц, виданого 07.02.2017 року Приморським районним судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 010/2-0-1/276 від 06.08.2008 року. У межах вказаного виконавчого провадження, прийнято постанови про арешт майна боржника від 14.03.2017 року та від 25.09.2018 року, що підтверджується листом від департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень.

Між тим, 09.08.2017 року був укладений Договором №б/н про відступлення прав за договором поруки №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року, згідно якого новим кредитором є ОСОБА_3 . Повідомленням від "02" жовтня 2018 р. ОСОБА_3 надала свою згоду на заміну боржника та на укладання Договору про переведення боргу, за яким - новим боржником стала ОСОБА_4 . 22.10.2018 року був укладений Договір про переведення боргу №б/н відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 прийняла на себе зобов`язання за договором поруки №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року. Таким чином, зобов`язання за Договором поруки №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за згодою кредитора. Договір про переведення боргу від 22.10.2018 року укладено на підставі письмової згоди Кредитора на переведення боргу, що підтверджується його повідомленням від 02 жовтня 2018 р..

Вказувала, що передання боржником своїх зобов`язань за Договором поруки № №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року ОСОБА_4 за договором переведення боргу від 22.10.2018 року надає їй право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням їй статусу сторони виконавчого провадження. Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 16 травня 2019 року задовольнив заяву ОСОБА_3 та замінив боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 53571021, її правонаступником - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Отже, позивач вважає, що після заміни сторони у виконавчому провадженні з ОСОБА_1 як минулого боржника у ВП № 53571021 повинні бути зняті усі відповідні арешти, що стосуються рухомого та нерухомого майна.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року відкрито провадження у справі.

До суду 01.02.2021 року надійшла заява позивача, згідно якої уточнила позов та просила зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, який було накладено Відповідачем в межах виконавчого провадження № 53571021 згідно постанов від 14.03.2017р та від 25.09.2018р. (а.с.37).

До суду 02.03.2021 року надійшов відзив представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.38-57), згідно якого заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Посилались на те, що дії відділу у межах ВП №53571021 були правомірними та вчинені у спосіб та в порядку, визначеному Законом. Окрім того, виконавче провадження № 53571021 було завершено державним виконавцем у грудні 2019 року, матеріали виконавчого передані на зберігання до архіву, відповідно по завершеному виконавчому провадженні виконавчі дії не проводяться. Вважають, що у них відсутні підстави щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 ..

До суду 11.03.2021 року надійшли письмові пояснення представника позивача (а.с.58), згідно яких наполягав на задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач неправомірно ухиляється зняти обтяження з майна позивача.

У зв`язку з тим, що суддя знаходилась у нарадчій кімнаті по справі №522/1884/18, розгляд справи відкладено на 19.04.2021 року.

У підготовче засідання призначене на 19.04.2021 року з`явилася, представник ОСОБА_1 адвокат Нетронін Р.О. За згоди представника позивача, за ініціативою суду в якості співвідповідача залучено особу на користь якої накладено арешт ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року, у зв`язку з залученням у якості співвідповідача - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) .

До суду 21.05.2021 року представником позивача адв. ОСОБА_5 подано клопотання, в якому просив замінити відповідача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на спадкоємця ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , т. НОМЕР_3 ). Так як, на дату розгляду справи з`ясувалось, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) померла у 2012 році, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та її єдиним спадкоємцем є ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою нотаріуса та свідоцтвом про право на спадщину.

У підготовче засідання призначене на 24.05.2021 року з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Нетронін Р.О., який підтримав клопотання про заміну відповідача, просив залучити до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою суду від 24.05.2021 року згідно ст.55 ЦПК України за клопотанням представника позивача було замінено співвідповідача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка на дату розгляду справи померла, її правонаступником згідно довідки та свідоцтва про право на спадщину на ОСОБА_2 .

Також у підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Вважає за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її розгляду по суті.

У підготовче засідання з`явилася ОСОБА_2 , позов визнала у повному обсязі, проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті не заперечувала, та просила розглянути справу без її участі.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься відзив представника відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.05.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 08.07.2021 року.

До суду 04.06.2021 року надійшов відзив ОСОБА_2 , згідно якої позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову та скасування відповідних арештів. Просила справу розглянути за її відсутності.

У судове засідання 08.07.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявні заяви сторін, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності.

Згідно до п.п.6,7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За викладеного, зважаючи на належне сповіщення сторін та поданні ними заяви по суті справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін без технічної фіксації процесу.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 15.07.2021 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності є власником 428/1000 частки квартири АДРЕСА_3 . Право власності набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 липня 1995 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Постановою від 14.03.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було відкрито виконавче провадження № 53571021 на виконання виконавчого листа №522/15671/13-ц, виданого 07.02.2017р. Приморським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 010/2-0-1/276 від 06.08.2008 року.

У межах вказаного виконавчого провадження, прийнято постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.03.2017 року та від 25.09.2018 року, що не спростовано відповідачем.

Існування вказаних обтяжень майна позивача вбачається також із інформаційної довідки від 15.09.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.12-17).

Також, суд вбачає, що 09.08.2017 року був укладений Договір №б/н про відступлення прав за договором поруки №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року згідно якого новим кредитором є ОСОБА_3 .

Повідомленням від "02" жовтня 2018 р. ОСОБА_3 надала свою згоду на заміну боржника та на укладання Договору про переведення боргу, за яким - новим боржником стає ОСОБА_4 .

22.10.2018 року був укладений Договір про переведення боргу №б/н відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 прийняла на себе зобов`язання за договором поруки №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року.

Таким чином, зобов`язання за Договором поруки №12/2-0-1/377 від 06.08.2008 року перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за згодою кредитора.

Договір про переведення боргу від 22.10.2018 року укладено на підставі письмової згоди Кредитора на переведення боргу, що підтверджується його повідомленням від 02 жовтня 2018 р.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 16 травня 2019 року (справа №522/15671/13) задовольнив заяву позивача та замінив боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 53571021, її правонаступником - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Також за розглядом справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 (про що свідчить про смерть серії НОМЕР_4 від 04.03.2019 року). Правонаступником померлої є ОСОБА_2 .

Згідно частини 1 статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд України у Постанові від 26 квітня 2017 року у справі №922/1029/16 зазначив, що : «Законом не передбачено форми, в якій дається згода кредитора на заміну боржника та не визначено згоду кредитора як частину правочину щодо зміни боржника. Згода кредитора може бути дана в будь-якій формі, у тому числі й шляхом надання відповідного листа, повідомлення тощо».

Згідно частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином після заміни сторони у виконавчому провадженні з ОСОБА_1 , як минулого боржника у ВП № 53571021 відсутні обов`язки за вказаним виконавчим провадженням.

Виключний перелік підстав для зняття арешту з майна визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу вимог ст.ст.2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вбачає, що існуючі обтяження майна позивача, що є предметом у даній справі, на даний момент не зняті та перешкоджають позивачу в подальшому розпоряджуватись власним майном.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін

Виходячи із викладеного, суд вбачає, що наявні арешти (обтяження) майна порушує речові права позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту.

За викладеного, суд роз`яснює, що рішення суду про зняття арешту є підставою для виключення відповідних записів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині, що стосуються зазначених у позові обтяжень.

Керуючись ст.ст.15-16, 316, 317, 328, 391 ЦК України, «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 4, 12, 13, 30, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 95, 133, 141, ч.1 ст. 223, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_2 про звільнення рухомого та нерухомого майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), який було накладено Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження № 53571021 згідно постанов від 14.03.2017р та від 25.09.2018р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 15.07.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.