Апеляційне провадження № 22-ц/824/5627/2021
УХВАЛА

7 липня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 759/864/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку нерухомого майна.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 2 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м, житлова площа 28 кв.м., яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 49302201 від 08.12.2015, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м, житлова площа 28 кв.м., яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 49302201 від 08.12.2015.Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

4 червня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розподіл судових витрат між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України.

Обґрунтовуючи подану заяву, вказував, що ним сплачено на користь адвоката Мазура О.В. на стадії апеляційного розгляду 11 300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечуючи проти вказаної заяви представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав свої заперечення та просив відмовити у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Вказував, що позивачем ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не подано орієнтовного розрахунку судових витрат, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої заяви. Також позивачем не заявлено до відшкодування витрат під час судових дебатів, як це передбачено ст. 141 ЦПК України.

Також не надано детального опису робіт, здійснених адвокатом, а з умов договору неможливо встановити, які саме послуги надані та скільки часу витрачено.

З наданих квитанції неможливо встановити, за які послуги і за яким договором ОСОБА_1 сплачувалися кошти адвокату, оскільки в матеріалах справи наявний договір від 27.01.2021, укладений між цими ж особами, проте в іншій цивільній справі.

Також вказував, що адвокат Мазур О.В. не здійснює адвокатську діяльність з 15.10.2020, а тому був неповноважним представником позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав заяву про розподіл судових витрат, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення вказаної заяви, просив відмовити у її задоволенні.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що слід відмовити у задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В перерві між слуханнями при розгляді справи у апеляційному суді ОСОБА_1 надіслав до суду пояснення по справі, в яких, зокрема, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши постанову про задоволення позовних вимог із покладенням судових витрат (остаточний розмір яких уточнюється) на відповідача (т.2 ас. 45, 45 зворот)

У строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення та докази щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Ухвалення додаткового рішення за ст. 270 ЦПК України і вирішення питання про стягнення судових витрат, докази про які надані після закінчення розгляду справи за ч. 8 ст. 141 ЦПК України є різними за своєю суттю.

При винесенні постанови від 02.06.2021 судом вирішено всі питання. На час ухвалення постанови будь - яких доказів щодо витрат на правничу дорогу матеріали справи не містили, а тому підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Відтак колегія суддів виходить із суті поданої заяви та розглядає її як заяву про стягнення витрат на правничу допомогу за ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача представляв адвокат Мазур О.В., діючий на підставі Свідоцтва 2370 про право на заняття адвокатською діяльністю від 02.12.2005 з яким у позивача укладено 04.02.2021 договір про професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду рішення 759/864/20 Святошинського районного суду м.Києва від 18.01.2021.

За вказаним договором сторони домовилися, що розмір витрат на професійну правничу допомогу розраховується погодинно із розрахунку 1000,00 грн за кожну годину надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

До заяви про розподіл судових витрат позивачем долучено три квитанції:

- № 250 від 12.04.2021 на суму 4500,00 грн; отримувач Мазур Олександр ; призначення платежу: послуги адвоката Чорний Дмитро Анатолійович;

- № 251 від 12.04.2021 на суму 4800,00 грн; отримувач Мазур Олександр ; призначення платежу: послуги адвоката Чорний Дмитро Анатолійович;

- Дублікат чека від 01.06.2021 на суму 2000,00 грн. отримувач: Мазур Олександр Васильович ; послуга: винагорода Мазуру Олександру .

Проте позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

До того ж, договором від 04.02.2021 не передбачено вид витрат, як винагорода адвокату.

Оплата за вказаною винагородою здійснена 01.06.2021, в той час, коли розгляд справи в суді апеляційної інстанції був призначений на 02.06.2021.

Окрім іншого, матеріали справи містять копію договору про надання Мазуром О.В. ОСОБА_1 правової допомоги в іншій справі від 27.01.2021 (ас.9 т.2) (справа розглядалася Дарницьким районним судом № 753/21058/19) в якому встановлено, що розмір витрат на професійну правчнису допомогу на стадії скасування заочного рішення від 09.12.2019 становить 2500,00 грн.

У ст. 137 ЦПК України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не якось іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Заслуговують на увагу заперечення представника відповідача щодо того, що апеляційну скаргу, доповнення до апеляційної скарги і пояснення, долучені до матеріалів справи підписані і подані особисто позивачем ОСОБА_1 . Доказів підготовки вказаних документів адвокатом не надано.

З огляду на викладене вище, відсутні підстави для задоволення заяви про розподіл судових витрат у вказаній справі, оскільки позивачем не доведено їх розміру.

Вимоги представника відповідача, заявлені ним в судовому засіданні під час слухання справи про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягають, оскільки заявлені з підстав, що не передбачені ст. 262 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У вказаному випадку суд апеляційної інстанції не вирішував спору по суті та не встановив порушень законодавства, які б з необхідністю потягли за собою постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст. 137, 141 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат між сторонами відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 7 липня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: