Номер провадження 2/754/375/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2021 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Дорошенко В.В., справа № 754/13905/19

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - позивач

ОСОБА_1 - відповідач 1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законний представник якого: ОСОБА_1 - відповідач 2

ОСОБА_3 - відповідач 3

Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - третя особа 1

Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - третя особа 2

Вимоги позивача: виселення та зняття з реєстрації

Дробович В.А. - адвокат відповідача 1

Вербич С.К. - адвокат відповідача 3

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнювались і посилаючись на порушення свого права власності, просить виселити відповідачів з кв. АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації в цій квартирі.

Позивач у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач 1, який діє в своїх інтересах та інтересах відповідача 2 у судове засідання не з'явився, а адвокат відповідача 1 позовні вимоги не визнав та не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності позивача і третіх осіб.

Адвокат відповідача 3 позовні вимоги не визнав та не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності позивача і третіх осіб.

Третя особа 1 у судове засідання не з'явилась надіславши листа про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа 2 у судове засідання не з'явилася і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надала, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, зокрема, через кур`єра.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасникам справи, які не з`явились у судове засідання достовірно відомо про час і місце розгляду справи, однак, вони не цікавляться провадженням у справі.

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб.

Вислухавши адвокатів відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між відповідачем 3 і АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 09.11.2007 за яким відповідачу 3 був наданий кредит у сумі: 99000 доларів США, що еквівалентно: 499950,00 грн. зі строком повернення не пізніше 09.11.2030 з цільовим призначенням на придбання квартири. Також цим договором передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником банком приймається застава нерухомості: двокімнатної кв. АДРЕСА_1 , яка є власністю відповідача 3.

Між відповідачем 3 і АКІБ «УкрСиббанк» укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 69544 від 09.11.2007 за яким відповідач 3 передав у іпотеку належну на праві власності двокімнатної кв. АДРЕСА_1 ,, загальною площею: 44,80 кв. м. у забезпечення виконання кредитних зобов`язань.

Між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 та за яким до позивача перейшло прав вимоги до відповідача 3 за вищевказаними договорами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2014 задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки: кв. АДРЕСА_1 ,, загальною площею: 44,80 кв. м., жилою площею: 26,00 кв. м., шляхом передачі цієї квартир у власність іпотекодержателя.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 27.03.2017 здійснено реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за позивачем.

Відповідач 3 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 з 04.09.2008, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Відповідач 2 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 з 26.09.2018, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Відповідач 1 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 з 26.09.2018, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Відповідно до надісланої до суду Дарницьким районним у місті Києві ВДРАЦСЦМУМЮ (м. Київ), копії актового запису про народження відповідача 2, матір`ю останнього є відповідач 1.

Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 22.06.2016 № 6-197цс16, за змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян. Прикінцевими положеннями Закону «Про іпотеку», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема, текст статті 109 викладено у нові редакції. За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Саме до цього зводиться висновки Верховного Суду України щодо застосування статті 109 ЖК УРСР та положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», викладені у постановах від 21 жовтня та 16 грудня 2015 року, який згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На час вирішення даного спору право власності позивача на кв. АДРЕСА_1 недійсним чи незаконним у передбаченому Законом порядку не визнавалось.

Доводи про те, що предмет іпотеки придбавався не лише за кредитні кошти, а і за особисті кошти відповідача 3, не є правовою підставою для обмеження прав власника.

Згідно ст. 391 ЦК України, 1. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Розпорядження своїм власним майном це виключне право позивача, як власника.

Відповідно до вказівок ЄСПЛ, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Будь-яких конкретних правових доказів для обмеження права власності позивача на спірну квартиру, сторона відповідачів суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

За таких обставин, позов задовольняється.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: суду не повідомлено), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з кв. АДРЕСА_1 .

Зняти з реєстрації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: суду не повідомлено), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в кв. АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: суду не повідомлено) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, бул. Дружби Народів, 38, адреса листування: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, пов. 2, ) 1280,67 грн. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, бул. Дружби Народів, 38, адреса листування: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, пов. 2, ) 640,33 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: