ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1965/21
Провадження № 22-ц/4820/822/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/1965/21за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року в складі судді Бондарчука В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник Міністерство закордонних справ України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави Україна на його користь 18 000 000 000 гривень моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення в період з 19 січня 2021 року по 22 січня 2021 включно.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що завдана йому моральна шкода полягає у моральних стражданнях, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його паспорта із вклеєною фотокарткою. В зв`язку з чим він розчарувався в системі органів державної влади, які не в змозі виконати рішення суду. Також отримав додаткове психологічне напруження, яке виникло внаслідок правової невизначеності, що викликало почуття душевного болю, тривоги, страху та занепокоєння за своє психологічне здоров`я.

Крім того, позивач посилався, що він змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя та вживати додаткові зусилля для захисту своїх прав в суді, витрачаючи на це кошти та свій час.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що судове рішення по справі № 2270/14181/11 набрало законної сили і воно підлягає обов`язковому виконанню в силу принципу обов`язковості судового рішення. Тому для вирішення питання щодо відшкодування завданої моральної шкоди суд мав би хоча б встановити чи виконано це рішення суду та оцінити розмір заподіяної моральної шкоди в зв`язку з його тривалим невиконанням. Також апелянт вважає, відповідач по справі не надав жодного належного, допустимого, достовірного чи достатнього доказу про те, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду в справі № 2270/14181/11 виконане, а суд, виступивши на стороні відповідача, не з`ясував, чи спростував відповідач факт завдання позивачеві моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року, зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки, та відмовлено в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

В суді першої інстанції при огляді в судовому засіданні справи №2270/14181/11 було встановлено, що ОСОБА_1 із заявою про встановлення контролю за виконанням рішення та зобов`язання подати звіт про його виконання в період з 19 січня 2021 року по 21 січня 2021 року не звертався. З цього приводу жодних рішень Хмельницьким окружним адміністративним судом не приймалось.

В справі №2270/14181/11 є заява ОСОБА_1 від 04 січня 2021 року про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду, однак, строку подання звіту, на який посилається позивач вона не містить.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 було відмовлено з тих підстав що ОСОБА_1 в 2012 році отримав новий та згідно постанови ВП №33223826 від 28 грудня 2018 року виконавче провадження закінчено.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Частинами другою, п`ятою і шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Положеннями ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Аналізуючи зазначені норми права, наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

При цьому, саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій чи бездіяльністю Хмельницького окружного адміністративного суду, що не пов`язані із здійсненням правосуддя, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та наслідками, зазначеними ним у позові.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення в період з 19 січня 2021 року по 21 січня 2021 року включно, йому завдано моральної шкоди, як і доказів того, що він звертався із такою заявою до суду.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених процесуальним законодавством.

Чинним законодавством надано можливість громадянинові повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

При цьому позивач, вважаючи, що невиконанням рішення суду у формі активної незаконної бездіяльності, незаконними діями та рішеннями, йому заподіяно моральну шкоду звернувся до суду з відповідним позовом в даній справі, відповідачем вказав Державу Україна в особі Міністерства закордонних справ України.

Відповідно до ст.ст. 167, 170 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

За нормами ст.ст. 48, 58 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

Отже, у цивільному судочинстві Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти Державу в суді зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Така ж правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17, подібна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц.

Однак, обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 не зазначив які дії відповідно до закону Міністерство закордонних справ України мало вчинити, проте не вчинило чи яке рішення повинно було прийняти, але не прийняло, не навів конкретні норми закону, які, на його переконання, порушив орган державної влади у правовідносинах щодо яких виник спір.

Міністерство закордонних справ України (МЗС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МЗС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері зовнішніх зносин.

МЗС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Положення статей 126, 129 Основного Закону України, якими унормовано гарантії незалежності суддів, Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою КМУ від30 березня 2016 р. № 281 з відповідними змінами, дає підстави для висновку про те, що МЗС України не наділене повноваженнями здійснювати нагляд за діяльністю судді під час відправлення ним правосуддя, у тому числі контролювати вчинення судом процесуальних дій чи певних процесуальних питань та надавати вказівки із цього приводу. В іншому випадку це мало б наслідком порушення передбаченої Конституцією України заборони будь-якого впливу на суддю під час відправлення правосуддя.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Отже Міністерство закордонних справ України не є належним органом, який наділений повноваженнями представляти Державу Україна в спірних правовідносинах.

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги до відповідача держави, суд першої інстанції мотивував відмову у позові за недоведеністю позовних вимог.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що такий висновок відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що рішення суду у справі №2270/14181/11 набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню, але на даний час не виконано, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства закордонних справ України (представника відповідача позивач визначив при подачі позову) при невиконанні рішення суду у справі №2270/14181/11 в період з 19.01.2021 по 22.01.2021.

Твердження в апеляційній скарзі на те, що відповідачем в даній справі вибивачем визначено Держава Україна, яка принципово не може бути в особі є необґрунтованими так як суперечать нормам ст.ст. 167, 170 Цивільного кодексу України

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох