Справа № 690/165/19
Провадження № 6/690/1/21
УХВАЛА

про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України

02 березня 2021 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області подання заступника начальника Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Ватутінського міського суду Черкаської області, у порядку ст. 31 ЦПК України, із Звенигородського районного суду Черкаської області надійшло подання заступника начальника Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання нею зобов`язань, покладених виконавчим листом № 690/165/19, який видано 14.09.2020 року, про стягнення боргу в розмірі 21 585,34 грн.

Вказане подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 63591370, яке відкрито 12.11.2020 року, з примусового виконання виконавчого листа № 690/165/19, виданого 14.09.2020 року Ватутінським міським судом Черкаської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у розмірі 21 585,34 грн.

У ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь-яке майно, належне їй на праві власності.

При цьому, ОСОБА_1 самостійно не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язань, покладених на неї вищевказаним виконавчим документом, а також ігнорує письмові вимоги державного виконавця щодо надання декларації про доходи та майно, явки для дачі пояснень з приводу неналежного виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З огляду на вказане, враховуючи клопотання заступника начальника Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд даного подання без участі представника Звенигородського МРВ ДВС, суд не викликає його у судове засідання, та розглядає подання без повідомлення сторін виконавчого провадження, на підставі наданих матеріалів у межах заявлених вимог.

Відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлена вимога щодо обмеження прав боржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що відсутні достатні підстави для його задоволення.

Судом встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 02.04.2020 року скасовано заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 30.08.2019 року, а позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» частково задоволено стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2010 року № б/н у розмірі 21 585,34 грн., з яких: 18 993,32 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 092,02 грн. штраф (процентна складова); 500 грн. штраф (фіксована частина).

Ватутінським міським судом Черкаської області 14.09.2020 року видано виконавчий лист у справі № 690/165/19 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2010 року № б/н у розмірі 21 585,34 грн., з яких: 18 993,32 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 092,02 грн. штраф (процентна складова); 500 грн. штраф (фіксована частина).

Постановою державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.11.2020 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 63591370 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 21 585,34 грн., а також зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно. При цьому, у даній постанові невірно вказано орган, який видав вищевказаний виконавчий лист.

Одночасно з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем листом від 12.11.2020 року № 26040 за адресою, яка вказана у виконавчому листі, здійснено письмовий виклик ОСОБА_1 на 12 год. 00 хв. 20.11.2020 року.

Відповідно до матеріалів, долучених до подання, у ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 пенсійні виплати не отримує, за трудовим чи цивільно-правовим договором не працює, фізичною особою-підприємцем не зареєстрована, відомості про наявність у її власності транспортних засобів відсутні.

У подальшому, державним виконавцем листом від 15.12.2020 року № 29213 за адресою, яка вказана у виконавчому листі, здійснено письмовий виклик ОСОБА_1 на 12 год. 00 хв. 21.12.2020 року, який направлено їй засобами поштового зв`язку, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 16.12.2020 року про рекомендоване поштове відправлення № 455.

Згідно інформації з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошти» рекомендоване поштове відправлення № 455 повернуто 19.01.2021 року відправнику у зв`язку з неможливістю його вручення отримувачу.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положеннями ч.ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд враховує, що конституційні та міжнародно-правові гарантії свободи пересування не поширюються на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. При цьому законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. Під час здійснення виконавчого провадження обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, у тому числі, покладеного на неї рішенням посадової особи, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

При цьому питання про обмеження права вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі встановлення факту ухилення боржника від виконання, покладених на нього відповідним рішенням зобов`язань.

За змістом роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається.

Водночас суд критично оцінює доводи, викладені у поданні, щодо обізнаності боржника ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження про стягнення з неї у примусовому порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 21 585,34 грн.

Вказане зумовлено тим, що долучених до подання матеріалах відсутні докази про те, що постанова від 12.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63591370, а також виклик про явку до державного виконавця на 20.11.2020 року для надання пояснень, взагалі надсилалась ОСОБА_1 чи отримані нею у будь-який інший спосіб.

Крім того, судом встановлено, що лист від 15.12.2020 року № 29213 про виклик боржника ОСОБА_1 до державного виконавця на 12 год. 00 хв. 21.12.2020 року (поштове відправлення № 455), нею не отримано.

Водночас вбачається, що державним виконавцем вживалися заходи, щодо розшуку майна боржника, джерел його доходів, місця роботи.

Однак вжиті заходи не можуть вважатися достатніми для забезпечення виконання завдань виконавчого провадження, оскільки надані суду матеріали не містять відомостей про те, що державним виконавцем здійснювався виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення реальності факту проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою, а також вжиття заходів щодо застосування до неї приводу у зв`язку з ухиленням від явки за викликом державного виконавця у порядку, передбаченому п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, залишається не з`ясованим чи не виїжджала боржник ОСОБА_1 за кордоном.

Також доводи заявника щодо неналежного виконання боржником своїх обов`язків, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі неподання ОСОБА_1 декларації про доходи та майно на вимогу державного виконавця та відповідної явки для дачі пояснень з приводу неналежного виконання рішення суду, суд оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів отримання боржником таких вимог.

З огляду на вказане, матеріали подання не містять доказів про обізнаність ОСОБА_1 про факт здійснення виконавчого провадження у якому вона є боржником, та умисного ухилення нею від виконання зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні подання посадової особи Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 247, 258-261, 353-354, 441, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Линдюк В.С.