Справа № 138/1897/21
Провадження №:2-з/138/11/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом та заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що позивач просить суд в позові, зокрема, визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га., кадастровий номер :00:012:0201 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, загальною площею 0,0389 га, кадастровий номер :00:012:0202, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати право власності на 1/2 вказаного нерухомого майна. Заявник зазначає, що вказане нерухоме майно вони з відповідачем придбали за час шлюбу, а після розірвання шлюбу проживають в одному домі, однак спільного побуту не ведуть. При цьому вказане вище нерухоме майно оформлене на відповідача. В квітні 2021 року позивач знайшла висновок про вартість об`єкта оцінки - житлового будинку та земельних ділянок. Враховуючи те, що заявнику відомо про наявність у відповідача боргових зобов`язань, а також те, що ОСОБА_2 не визнає вказане майно спільною сумісною власністю, у неї є побоювання, що таке майно буде відчужене. Зважаючи на викладене ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок та дві земельні ділянки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, зокрема, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи таке.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» слідує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, в заяві про забезпечення позову представник позивачів просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га., кадастровий номер :00:012:0201 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, загальною площею 0,0389 га, кадастровий номер :00:012:0202, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви позивач вказує, що на її думку відповідач вживає заходів щодо відчуження вказаного нерухомого майна, оскільки він звертався до суб`єкта оціночної діяльності та замовляв оцінку їх спільного нерухомого майна. Копію цієї ж оцінки позивач додала до позову про поділ майна подружжя на підтвердження ціни такого позову.

Жодних інших доказів, в тому числі щодо наявності у відповідача будь-яких боргових зобов`язань чи вчинення дій для реалізації майна вказаного в позові, стороною позивача суду не надано. Сама по собі наявність звіту про оцінку вартості нерухомого майна не може свідчити про реальні наміри відповідача відчужити таке майно.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 3,11, 149-151, 153,154, 247,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.Б.Київська