Справа № 523/36/21
Провадження №2/523/21/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"22" червня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря Нестеренко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 26.03.1998 року між нею та відповідачами по справі було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено на Одеській універсальній біржі «Вітязь», реєстраційний номер № 98-237 від 26.03.1998 року. Позивач зазначає, що наразі в неї виникла потреба у відчуженні нерухомості та їй стало відомо, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду та роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, при цьому, звернулась на адресу суду із заявою в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.31)

Відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом прядку, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, (а.с.26-30), відзиву на позовну заяву на надали, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98-237 від 26.03.1998 року, укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь» Назаренко Тетяна Анатоліївна, що також діяла від імені та в інтересах ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 , купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 30.03.1998 р. під № 134 стр38 кн.262 пр.

Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Одеській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Згідно листа відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 21.10.2020 року вих. № 4646-10/1-101 станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за: ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, дата реєстрації: 30.03.1998 року (книга 262 пр на сторінці 38, р.№134) (а.с.11).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 08.04.2021 року, зазначено, що: 21.07.2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.32-33).

Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дії пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатила грошові кошти та вселилась до квартири, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

На підтвердження зазначених обставини, судом досліджено відповідь на запит суду Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якої: ОСОБА_2 в місті Одесі та Одеській області зареєстрованою не значиться, а ОСОБА_3 зареєстрований з 10.09.2005 р. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19-22).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що на сьогоднішній день позивач проживає в спірній квартирі та сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки позасудовому порядку вирішите це питання не можливо.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 98-237 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26.03.1998 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між ОСОБА_2 , що також діяла від імені та в інтересах ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.06.2021 р.

Суддя: