Справа № 487/3992/20
Провадження № 2/487/418/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Темнікової А.О.,

за участю секретаря Демиденко Н.В.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася 15.07.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати у розмірі 46358 гривень 17 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 27.04.2002 року по 25.11.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.05.2008 року відповідач ОСОБА_4 надав згоду на виїзд за кордон на постійне проживання свого сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2008 року позивачка з сином мешкають у Італійській Республіці. Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач добровільно приймав участь у забезпеченні сина, але з 2019 року перестав надавати кошти на утримання дитини. Син ОСОБА_5 відвідує державний інтернат Сан-Бенедетто Монтньяна (Падова), де навчається у техніко-економічному секторі. Навчання здійснюється на контрактній основі та передбачає стягнення витрат на навчання з батьків студентів, що підтверджується контрактом від 14.07.2019 року, укладеним між школою, де навчається ОСОБА_5 , та позивачкою ОСОБА_3 . Навчання дитини саме у даному навчальному закладі здійснюється у зв`язку з наявністю схильності до техніки та економіки. Згідно контракту, укладеного між позивачкою та закладом освіти, за 2019-2020 рік ОСОБА_3 понесла витрати, пов`язані з розвитком особливих здібностей сина у розмірі 3050 євро. Станом на 13.07.2020 року (день складання позовної заяви) курс НБУ складає 30,3988 гривень за 1 євро. Оскільки батьки мають рівні обов`язки щодо дитини, позивачка просить стягнути з відповідача Ѕ частини вартості навчання за контрактом спільного сина сторін, з урахуванням того, що ОСОБА_4 зобов`язаний та має можливість нести додаткові витрати на розвиток сина, зокрема, навчання.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.07.2020 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі.

25.08.2020 року відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. У шлюбі народжено спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2008 році відповідач надав згоду на виїзд сина разом із ОСОБА_3 на постійне місце проживання до Італійської Республіки. З цього часу позивачка та ОСОБА_5 постійно мешкають в Італії. Відповідач на протязі усього часу добровільно за взаємною згодою із позивачем надавав кошти на утриманні спільної дитини у розмірі значно вищому, ніж мінімальний розмір аліментів, визначений законодавством України, і навіть значно вищому, ніж мінімальний розмір аліментів, які сплачуються в Україні виходячи із середнього рівня доходів в Україні та рівня життя. В 2019 році (з січня по травень) відповідачем перераховано позивачці 3300 євро, що відповідно до середнього курсу НБУ на 2019 рік, еквівалентно 98670 гривень, тобто в середньому 19734 гривень на місяць. Також відповідачем 07.02.2020 року на рахунок позивача перераховано аліменти в сумі 1181 євро за період з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року. З 2016 по 2019 роки відповідач працював моряком, мав мінливий дохід, виходячи з якого надавав кошти на утримання дитини. З квітня 2019 року відповідач не міг знайти роботу за фахом та судні, тому використовував кредитні кошти за кредитним рахунком в КБ «ПриватБанк». Факт навчання ОСОБА_5 в навчальному закладі на території Італійської Республіки приймався до уваги судом при визначені розміру аліментів під час розгляду справи №490/7038/19, по якій рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2020 року було стягнуто з відповідача на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у сумі 5000 гривень. У задоволені вимог про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час відмовлено. Відповідач наразі немає роботи, оскільки 30.06.2020 року звільнений з ТОВ «Ремстрой-Україна», де працював з 31.01.2020 року. Всупереч ст. 185 СК України позивачкою не додано до позову доказів, як б підтверджували понесені позивачем витрати з оплати навчання ОСОБА_5 в державній школі-інтернаті. Крім того, незрозумілим є статус навчального закладу з огляду на вимоги законодавства України, оскільки отримання середньої освіти в Україні є безкоштовним. До позову не додано довідку навчального закладу про те, що ОСОБА_5 дійсно навчається в такому закладі із зазначенням форми навчання, відомостей про отримання стипендії тощо. Таким чином позивачем не доведено наявності додаткових витрат, про стягнення яких вона просить. Навіть за умови, що позивачем було б доведено наявність додаткових витрат в розмірі 92716 гривень 34 копійки, одну другу частку яких вона просить стягнути, а саме 46358 гривень 17 копійок, відповідачем вже було покрито ці витрати, оскільки він сплатив ОСОБА_3 за 2019 рік 4481 євро, що за середнім курсом НБУ за 2019 рік становить 134878 гривень 10 копійок. Рішенням суду було визначено розмір аліментів у сумі 5000 гривень, таким чином за 2019 рік ОСОБА_4 мав сплатити 50008х12=60000 гривень. Враховуючи, що відповідачем фактично сплачено 134878 гривень 10 копійок, частина з цих витрат була спрямована на оплату навчання та покриття додаткових витрат в добровільному порядку, що виключає можливість задоволення позовної заяви. До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено копії платіжних документів про перерахування коштів позивачці: від 01.01.2019 року на суму 300 євро; від 21.01.2019 року на суму 300 євро; від 06.02.2019 року на суму 1800 євро; від 01.03.2019 року на суму 200 євро; від 01.04.2019 року на суму 200 євро; від 01.05.2019 року на суму 200 євро. Ці платіжні документи надані з метою підтвердження факту виконання відповідачем своїх обов`язків, а також з метою підтвердження того факту, що 06.02.2019 року відповідачем вже сплачено половину суми додаткових витрат на навчання ОСОБА_5 в коледжі в 2019-2020 навчальному році. Так, в період з 01.01.2019 року по 01.05.2019 року відповідачем сплачувались аліменти в середньому 250 євро на місяць. Лише 06.02.2019 року сплачено саме 1800 євро, 300 євро з яких призначались у якості аліментів, а 1500 євро для оплати навчання.

08.09.2020 року позивачкою надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що навчання спільного сина сторін в Республіці Італії в Державному інтернаті Сан-Бенедетто Монтаньяна (Падова) у техніко-економічному секторі здійснюється на контрактній основі та передбачає стягнення витрат на навчання батьків студентів. Раніше отримувані позивачем аліменти по своїй суті не можуть забезпечувати витрати на навчання в такій формі. Син сторін отримує освіту техніко-економічного напрямку, тобто освіта дитини направлена на конкретну галузь, що цілком співвідноситься з розумінням розвитку здібностей згідно ст. 185 СК України. Обставини навчання сина сторін встановлені рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2020 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.07.2020 року. Перерахування відповідачем сум у 2019-2020 роках, які, згідно відзиву на позов, перевищують загальну суму стягнутих аліментів та вказують, що частина цих сум була спрямована на оплату навчання та покриття додаткових витрат в добровільному порядку, не підтверджено належними доказами. Належність грошових коштів певній меті їх використання при направленні від одного суб`єкта іншому банківською транзакцією є зазначення призначення платежу, що надавало б можливість їх цільової ідентифікації. Однак, в наданих відповідачем документах призначення платежу відсутнє, що унеможливлює віднесення сплачених грошових коштів на погашення додаткових витрат, а відтак це є аліментами загального спрямування на поточні потреби дитини. З серпня 2020 року ОСОБА_4 перебуває у рейсі, підтвердженням чого можуть слугувати відомості щодо перетину кордону.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.10.2020 року в порядку ст. 84 ЦПК України було витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину Державного кордону України громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 01.01.2020 року та по день виконання ухвали суду, з зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту пред`явленого позову. Після надання пояснень у судовому засіданні, представником позивачки подано заяву про подальший розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав, наведених у відзиві. Після надання пояснень у судовому засіданні, представником відповідача подано заяву про подальший розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у січні 2008 року).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2020 року по справі №490/7038/19, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.07.2020 року, було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 03.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом вказаних судових рішень, при визначені розміру аліментів судами першої та апеляційної інстанцій було враховано, що згідно наявної в матеріалах засвідченої копії картки підтвердження особистих даних №MD72003, виданої Державним інститутом Сан-Беннедетто Монтаньяна (Падова), ОСОБА_5 навчається в даній школі-інтернаті та вартість його навчання на рік складає 3050,00 євро.

Так, за змістом картки підтвердження особистих даних №MD72003 від 14.07.2019 року, укладеної між Державним інтернатом Сан-Бенедетто Монтньяна (Падова) та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 був занесений у реєстр даної освітньої установи на 2019-2020 навчальний рік. Вартість навчання у школі інтернаті (з вечірньої неділі до вечірньої суботи) на рік складає 3050,00 євро, та має бути сплачена трьома частинами у встановлені терміни, а саме: на протязі липня 1000 євро, на протязі жовтня 1000 євро, на протязі березня 1050 євро. Під час навчання учневі надається можливість користуватися приміщеннями та інфраструктурою, які знаходяться в оптимальному стані для шкільних занять, призначається «пансіонат», який надає послуги: харчування (сніданок, обід, полуденок і вечеря), гардероб, допомогу у навчанні, забезпечення можливості використання будь-якої ініціативи, передбаченої в Плані освітньої пропозиції, прийнятої президентом урядового відомства.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №176012725 від 01.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 являється власником кв. АДРЕСА_1 . Загальна площа даної квартири складає 53,7 кв.м., житлова 20,4 кв.м.

Відповідно до Довідки виданої заступником Голови Державної служби морського та річкового транспорту України №б/н, за наявною в Морській адміністрації інформації наявне дійсне Посвідчення особи моряка ОСОБА_4 , термін дії до 2021 року.

З послужної книжки моряка №05491/2018/24 виданої на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що з судна він був звільнений 22.01.2020 року. Дана інформація узгоджується з відомостями наявними в посвідченні особи моряка серії НОМЕР_3 виданому на ім`я відповідача.

Згідно Довідки виданої директором ТОВ «Ремстрой Україна» 11.02.2020 року за вих. №03/20 ОСОБА_4 дійсно працював за основним місцем роботи в ТОВ «Ремстрой-Україна» з 31.01.2020 року (Наказ №01301/1-к від 30.01.2020 року) та займав посаду диспетчера з окладом згідно штатного розкладу у сумі 4750,00 гривень, що відображено у рішенні суду від 17.03.2020 року.

Наказом ТОВ «Ремстрой Україна» від 30.06.2020 року №0630/1-к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

За клопотанням представника позивачки було витребувано інформацію щодо перетину кордону відповідачем. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.11.2020 року №0.184-30349/0/15-20-вих, відповідач ОСОБА_4 перетинав державний кордон України 23.01.2020 року (в`їзд), а також у період з 01.02.2020 року по 06.02.2020 року; з 21.02.2020 року по 05.03.2020 року; з 18.06.2020 року по 12.11.2020 року; 12.11.2020 року (виїзд).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження №61-19103св19, в якій зауважено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

За змістом постанови Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №520/12681/17 (провадження №61-14849св19), вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно платіжних документів про перерахування коштів позивачці та виписок з банківського рахунку ОСОБА_3 , відповідачем було перераховано на утримання дитини: 01.01.2019 року грошові кошти у сумі 300 євро; від 21.01.2019 року грошові кошти у сумі 300 євро; від 06.02.2019 року грошові кошти у сумі 1800 євро; 01.03.2019 року грошові кошти у сумі 200 євро; 01.04.2019 року грошові кошти у сумі 200 євро; 01.05.2019 року грошові кошти у сумі 200 євро; 07.02.2020 року грошові кошти у сумі 1181 євро.

Загалом з 01.01.2019 року по 07.02.2020 року відповідачем перераховано позивачці на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти 4481 євро. Розмір аліментів, які підлягають стягненню за рішенням суду з 03.08.2019 року по лютий 2020 року включно склав 5000 гривень х 7 місяців = 35000 гривень, що за середнім курсом НБУ євро до гривні за 2019 рік (28,9518) складає орієнтовно 1208,905 євро.

Позивачкою не було надано належних та допустимих доказів, в тому числі жодних фінансових документів (квитанцій, чеків, тощо), на підтвердження оплати нею навчання дитини у школі-інтернаті за 2019-2020 навчальний рік у сумі 3050 євро, з урахуванням заперечення даного факту відповідачем.

Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що навчання дитини у школі-інтернаті техніко-економічної направленості з метою здобуття професійної освіти є особливою обставиною, яка передбачає можливість стягнення додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України, з урахуванням того, що вказана обставина вже була врахована судом при прийнятті Заводським районним судом міста Миколаєва рішення від 17.03.2020 року по справі №490/7038/19 про стягнення аліментів на утримання дитини.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність позивачкою позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 180, 181, 185 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити за необґрунтованістю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 03.03.2021 року.

Суддя А.О. Темнікова