КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3725/19 Головуючий у І інстанції Васалатій К.А.
Провадження №22-ц/824/3457/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний дім 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинковох територій, -

УСТАНОВИВ:

у березні 2019 року ТОВ «Сучасний дім 1» звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та відповідно споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються їй позивачем, як організацією, що здійснює утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_2 та його прибудинкової території.

Оскільки відповідачем належним чином не виконуються свої обов`язки як споживача, своєчасно та в повному обсязі не вноситься оплата комунальних послуг, витрат по експлуатації і ремонту будинку, утриманню прибудинкової території, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 серпня 2015 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 21 264,89 грн., яка складається з основної суми боргу - 17 457,95 грн., інфляційних втрат - 3102,98 грн. та 3% річних - 703,96 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сучасний дім 1» заборгованість за з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2016 року по 01 березня 2019 року у розмірі 21 264,89 грн., які складаються з основної суми боргу - 17457,95 грн., інфляційних втрат - 3102,98 грн. та 3% річних - 703,96 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні позову, відмовити, а також стягнути з позивача судовий збір у розмірі 2 881,50 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що будинок АДРЕСА_2 ніколи ТОВ «Сучасний дім 1» не приймався на баланс, жодних підтверджень про перебування вказаного будинку на балансі ТОВ «Сучасний дім 1» у матеріалах справи не має, тому право надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до Закону у ТОВ «Сучасний дім 1» відсутнє.

В апеляційній скарзі зазначено також, що наданий позивачем розрахунок про наявність боргу не містить жодного обґрунтування наявних в ньому нарахувань та складений особою що не має необхідних знань, не спирається на реальні обсяги витрат позивача на надання послуг з включенням передбаченої чинним законодавством надбавки, тому не може бути використаний судом для підтвердження безумовності наявності боргу відповідача, оскільки грубо суперечить чинному законодавству.

Крім того, судом не враховано наявність інших компаній, що здійснюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинку по АДРЕСА_2 , виставляють рахунки та приймають платежі, зокрема ТОВ «Сучасний Дім і», а суд першої інстанції не залучив у якості третьої особи вказану компанію, хоча мав це зробити, оскільки між ТОВ «Сучасний Дім і» і сторонами існують правові відносини, на які можуть вплинути наслідки розгляду судом спірної справи між сторонами.

01 лютого 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідним підтвердженням про направлення його скаржнику.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Крім того, позивач вважає, що у останнього були наявні підстав для звернення до суду з даними позовними вимогами, оскільки послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій надаються саме ТОВ «Сучасний Дім 1» згідно тарифів на послуги, а скаржник надані позивачем послуги не оплачує.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, своєчасно не оплатила надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ТОВ «Сучасний дім 1» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 1286 від 25 грудня 2006 року (а.с.21) та актом приймання-передачі житлового комплексу по АДРЕСА_2 в експлуатацію та на балансовий облік від 03 січня 2007 року (а.с.22).

ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 07 липня 2009 року (а.с.24-25).

Згідно договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15 липня 2013 року ОСОБА_1 є споживачем даних послуг, які надає ТОВ «Сучасний Дім 1» за вказаною адресою (а.с.26-28).

П. 20 даного договору від 15 липня 2013 року передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 15 липня 2014 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Відповідно до положення ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо).

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 3 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15 липня 2013 року розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 366,84 грн.

З абзацу 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869, вбачається, що послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 31 вищевказаного закону, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до п. 36 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869, метою коригування тарифів, що розраховуються згідно з цим Порядком, є забезпечення відшкодування у повному обсязі економічно обґрунтованих планованих витрат, що враховуються під час визначення повної собівартості послуг, планованого прибутку та податку на додану вартість.

Механізм коригування тарифів на послуги запроваджується у разі, коли протягом строку дії таких тарифів змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси.

Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), що сприятиме забезпеченню економічної обґрунтованості та прозорості запровадження механізму коригування тарифів на послуги.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакціях, які чинні на час проведення перерахунку та затвердження тарифу за надання послуги), у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Таким чином, починаючи з вересня 2017 року відбулося збільшення тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що вбачається з розрахунку нарахувань та сплати витрат на утримання будинку та комунальних послуг по АДРЕСА_2 з серпня 2015 року по квітень 2018 року (а.с.29).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з п. 5 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15 липня 2013 року, оплата спожитих послуг проводиться щомісячно та вноситься не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було сплачено кошти за надання послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 серпня 2015 року по 30 квітня 2018 року у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15 липня 2013 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача втрати від індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми у зазначеному позивачем розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у позивача права надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є безпідставними, оскільки розпорядженням від 25 грудня 2006 року за № 1286 ЗАТ «Київміськбуд-1» передало, а ТОВ «Сучасний Дім 1» прийняло на обслуговування та експлуатацію зазначений житловий будинок.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача до 04 липня 2016 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань такого виду діяльності, як комплексне обслуговування об`єктів, спростовуються наданою позивачем довідкою АБ № 510050 від 30 травня 2012 року з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, виданої відділом статистики у Оболонському районі, з якої вбачається що основним видом діяльності ТОВ «Сучасний Дім 1»є комплексне обслуговування об`єктів.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15 липня 2013 року не укладала, оскільки дане твердження нічим не підтверджено.

Крім того, жодних повідомлень про звернення до ТОВ «Сучасний Дім 1»про неотримання послуг з утримання чи/або не належного утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 серпня 2015 року по 30 квітня 2018 року відповідачем не надано та в матеріалах справи не містяться.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Сучасний Дім 1» не може бути використаний для підтвердження наявності боргу судова колегія відхиляє, оскільки апелянтом іншого розрахунку не надано та ніяким допустимими доказами його неправильність не доведено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 рокузалишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко