Справа № 953/1335/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Мордухович К.Г.
27.01.2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківський прав.
В обґрунтування вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням суду від 25.05.2017 року розірваний. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції від 13.01.2005 року, актовий запис № 2616. Відповідач ОСОБА_4 , як батько дитини не приймає участі у вихованні дочки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому ОСОБА_1 як мати, звернулась з даним позовом до суду та просить позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 31.01.2020 року відкрито провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання.
29.04.2020 року до суду надійшов в відзив на позов, в якому відповідач стверджує про те, що він не є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 і всі доводи позивача є надуманими.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2020 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено судовий розгляд.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2020 року клопотання Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради задоволено та зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківський прав до розгляду Харківським апеляційним судом цивільної справи №640/4304/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Київський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про виключення батька з актового запису про народження дитини.
Ухвалою суду від 24.12.2020 року поновлено провадження по справі, призначено судовий розгляд по суті позовних вимог.
В судове засідання учасники судового розгляду не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Відповідач та його представник подали до суду заяви про розгляд справи по суті позовних вимог та у їх відсутність, посилаючись на строки розгляду справи та безпідставність вимог позивача.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи строки розгляду справи, наявність в матеріалах справи відзиву на позов та відсутність будь-яких інших клопотань, які заявлені та не розглянуті судом, враховуючи висловлену позицію сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки подальший не розгляд справи порушує права учасників щодо розумності строків розгляду справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.
Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.
Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.
Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України.
Згідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження дитини, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції від 13.01.2005 року, актовий запис № 2616.
Однак, як встановлено судом, 28.05.2020 року Київським районним судом м. Харкова було постановлено рішення про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 2616 від 29.11.2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане рішення набрало законної сили 24.11.2020 року і даних про його скасування немає.
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 немає, оскільки за рішенням суду дані про батьківство ОСОБА_6 виключені з актового запису № 2616 від 29.11.2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і не може бути позбавлена особа батьківських прав відносно дитини, дані про батьківство якої виключені у актовому записі про народження дитини.
Крім того, суд зазначає, що інші доводи позивача щодо неутримання дитини відповідачем та відсутності спілкування і виховання протягом часу до рішення суду від 28.05.2020 року не відповідають дійсності та спростовуються даними, які містяться в матеріалах справи.
На підставі вищезазначеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав за недоведеністю та безпідставністю.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 133, 141, 258, 263, 265 ЦПК України, суд
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: