Провадження №2/235/550/21
Справа №235/225/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Алфьорової І.Р.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Лисівської сільської ради Покровського району про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті спадкоємцем за законом була його мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 набув права власності на вказаний житловий будинок на підставі договору дарування від 16.08.1980 року, посвідченого виконкомом Лисівської сільської ради, зареєстрованого в книзі нотаріальних дій за № 63. Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 16.12.2020 року ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом на майно померлої ОСОБА_3 , яке складається, в тому числі з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . Постановою від 15.01.2021 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки надано правовстановлюючий документ на житловий будинок у вигляді договору дарування, не зареєстрований в КП БТІ. Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 36 кв.м., який складається з коридору, 3-х житлових кімнат, кухні та комори з господарськими будівлями і спорудами, які складаються з літньої кухні, сараю, вбиральні, душу, навісу, гаража та огорожі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого біла ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка в судове засідання не з`явився, просила справу слухати у її відсутність.( а. с. 101).

Представник відповідача Лисівської сільської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 106).

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 ( а. с. 7,8, 13).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області, кадастровий номер :11:000:0436, автомобілів марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 і марки ГАЗ М-21, реєстраційний номер НОМЕР_2 , житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_2 на підставі засвідченого секретарем виконкому Лисівської сільської ради договору дарування від 16.08.1980 року, зареєстрованого в реєстрі за № 34 ( а. с. 15).

Після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняла мати позивачки ОСОБА_3 , оскільки постійно проживала разом з ОСОБА_2 ( а. с. 52).

Із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( а. с. 55,56).

Згідно договору про розподіл спадкового майна від 16.12.2020 року спадщину після смерті ОСОБА_3 перейшла на праві приватної власності:

- ОСОБА_4 сину померлої- автомобіль марки ВАЗ 210994-20, тип ТЗ легковий сєдан, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі ( кузова) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1596, повна маса 1395, маса без навантаження 970, тип пального В, колір зелений.

- ОСОБА_1 дочці померлого- житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , земельна ділянка, що розташована на території Лисівської сільської ради Покровського району, цільове призначення- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,3781 га, кадастровий номер :11:000:0436 та автомобіль марки ГАЗ М-21, тип Тз загальний легковий сєдан -В, рік випуску 1959, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , об`єм двигуна 2445, повна маса 1875, маса без навантаження 1500, категорія В, тип пального S, колір білий.

Цей договір є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом кожному спадкоємцю. ( а.с.76).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2020 року ОСОБА_4 є власником автомобіля марки ВАЗ 210994-20, тип ТЗ легковий сєдан, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі ( кузова) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1596, повна маса 1395, маса без навантаження 970, тип пального В, колір зелений після смерті ОСОБА_3 ( ас. 92).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2020 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на території Лисівської сільської ради цільове призначення- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,3781 га, кадастровий номер :11:000:0436 та автомобілю марки ГАЗ М-21, тип Тз загальний легковий сєдан -В, рік випуску 1959, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , об`єм двигуна 2445, повна маса 1875, маса без навантаження 1500, категорія В, тип пального S, колір білий. ( а. с. 93).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.01.2021 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю первинної реєстрації права власності на підставі договору дарування. ( а. с. 12).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.02.2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав", незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об"єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об"єкт нерухомого майна. При цьому, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Отже, суд вважає за необхідним зазначити, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

З урахуванням встановленого суд вважає, що ОСОБА_1 прийняла спадщину у вигляді спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено у ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, є спадкоємці, які прийняли спадщину, або відповідна територіальна громада .

Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.

Отже, наявність в матеріалах справи договору про розподіл спадкового майна не змінює статусу спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , в даному випадку , це є позивачка по справі та ОСОБА_4 .

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі № 420/2383/16-ц у справах про спадкування у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Виходячи з положень ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину , вважається таким, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку не заявив про відмову від спадщини, та який подав заяву про прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, орган місцевого самоврядування може бути відповідачем у справах цієї категорії лише у разі відсутності інших спадкоємців, окрім позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору, є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову- обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Так, відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України така обставина підлягає доказуванню, оскільки позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача по справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативі і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Суд також не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, позивачкою подано позов до неналежного відповідача Лисівської сільської ради, незважаючи на той факт, що ОСОБА_2 має статус спадкоємця, який прийняв спадщину, та, у зв`язку з цим саме до нього повинні бути заявлені позовні вимоги.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки подані до неналежного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1218,1268, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування», , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лисівської сільської ради Покровського району про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: