рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/949/21

Номер провадження 2/495/1489/2021

08 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Рачицької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

15 лютого 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. У вказаному позові ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно що входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , а саме на:

?Ѕ (одна друга) частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м. та складається з житлового будинку літ. «А» з належними до нього будівлями та спорудами (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08);

?Земельної ділянки, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:002:0149, площею 0,07 га, (у тому числі рілля - 0,0156 га, забудовані землі - 0,0544 га) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08).

Обґрунтовуючи позов зазначає, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 після смерті якої відкрилася спадщина, яка, окрім іншого складається з вищевказаного майна.

ОСОБА_3 за життя заповіт не встигла скласти через тривалу важку хворобу, однак виражала волю щоб вказаний житловий будинок із земельною ділянкою, на якій він розташований, залишився у спадок мені, позивачці,а все інше майно, що входить до складу спадщини - її доньці: ОСОБА_2 . Таким чином, між позивачкою та відповідачкою існувала домовленість, що ОСОБА_2 приймає у спадок усе інше майно, а позивачка приймаю вищевказані земельну ділянку та частину житлового будинку, оскільки ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалась щодо ОСОБА_3 , надавала їй матеріальну та іншу допомогу. Інших спадкоємців за законом після ОСОБА_3 не має.

ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з питанням щодо оформлення вказаної частини спадкового майна, однак нотаріус пояснив, що оскільки спадкування здійснюється за законом, то такий розподіл спадщини можливий лише за письмовою угодою між усіма спадкоємцями, яка посвідчується нотаріально. Однак, відповідач хоча і не заперечує, щодо наявності такої домовленості, однак укласти її письмово та оформити нотаріально ухиляється.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, а саме для визначення ціни позову, сплати судового збору виходячи з ціни позову, засвідчення копій доказів, що додані до позовної заяви та надання екземпляру позовної заяви з додатками для відповідача.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до канцелярії суду клопотання про усунення недоліків з додатком квитанції про сплату судового збору та два примірника уточненої позовної заяви з додатками в якій зазначено ціну позову.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Одночасно витребувані докази: від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Іваницького О.Ю. (адреса: АДРЕСА_2 ) копію спадкової справи до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 685, місце смерті: с. Шабо, Білгород-Дністровський район.

24.03.2021 року до канцелярії суду надійшла відповідь щодо витребуваних доказів.

05.04.2021 року представники сторін надали до канцелярії суду заяви з проханням закрити підготовче провадження по справі, судове засідання провести за їх відсутністю.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.04.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 28.04.2021 року сторони не з`явились, представник відповідачки адвокат Стрезєв А.І. направив на електронну адресу суду клопотання, підписане кваліфікованим електронним підписом, з проханням відкласти розгляд справи.

У судове засідання 08.06.2021 року сторони не з`явились.

Адвокат Гербей А.А., який діє в інтересах позивачки подав до канцелярії суду заяву з проханням судове засідання провести без його участі та участі ОСОБА_1 .

Представник відповідачки адвокат Стрезєв А.І. надав до канцелярії суду заяву з проханням справу слухати у відсутність представника відповідачки та ОСОБА_2 , вказав також, що відповідачка позов визнає.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є рідно сестрою спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується наступними документами:

- копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданим 03 березня 1956 року, актовий запис 26, де в графі батько вказано: ОСОБА_5 , в графі мати вказано: ОСОБА_6 ;

- свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 , відповідно до якого 01 серпня 1987 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_7 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 »;

- паспортом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_4 , виданий 14 грудня 2004 року Білгород-Дністровським РВ ГУМВС України в Одеській області;

- копією свідоцтва про народження спадкодавця ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_5 , виданим повторно 24 жовтня 2000 року, актовий запис 23, де в графі батько вказано: ОСОБА_5 , в графі мати вказано: ОСОБА_6 ;

- свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_6 , відповідно до якого 29 квітня 1958 року ОСОБА_10 уклала шлюб із ОСОБА_11 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_12 », актовий запис №13;

- паспортом ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_7 , виданий 02 листопада 2000 року Білгород-Дністровським РВ ГУМВС України в Одеській області;

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка, окрім іншого складається Ѕ (одна друга) частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м. та складається з житлового будинку літ. «А» з належними до нього будівлями та спорудами (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08); Земельної ділянки, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:002:0149, площею 0,07 га, (у тому числі рілля - 0,0156 га, забудовані землі - 0,0544 га) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником Земельної ділянки, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:002:0149, площею 0,07 га, (у тому числі рілля - 0,0156 га, забудовані землі - 0,0544 га) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08) є ОСОБА_3 , розмір частки 1/1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, власником Ѕ частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м. та складається з житлового будинку літ. «А» з належними до нього будівлями та спорудами (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08) є ОСОБА_3 .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Іваницького О.Ю. спадкова справи до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 685, не заводилась.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Спадкоємці другої черги набувають право на спадкування у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за законом першої черги.

Судом установлено, що, позивачка є рідною сестрою спадкодавця, тобто спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_13 , донька спадкодавця, відповідачка ОСОБА_2 не звернулася до нотаріальної контори задля прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 .

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом, відповідачка ОСОБА_2 , є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_13 не прийняла. Окрім того, за життя спадкодавець зареєструвала право власності на спадкове майно - Ѕ частку будинку та земельну ділянку, а також з огляду на те, що відповідачка ОСОБА_14 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, є підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4 , виданий 14 грудня 2004 року Білгород-Дністровським РВ ГУМВС України в Одеській області) право власності в порядку спадкування за законом на майно, що входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме на:

?Ѕ (одна друга) частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м. та складається з житлового будинку літ. «А» з належними до нього будівлями та спорудами (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08);

?Земельну ділянку, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:002:0149, площею 0,07 га, (у тому числі рілля - 0,0156 га, забудовані землі - 0,0544 га) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський