Справа № 308/1361/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турецька Євгенія Андріївна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року у складі судді Сарай А.І., про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідністю «Діджи Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки,-

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідністю «Діджи Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви посилається на те, що позивачем до суду подано позов про визнання частково недійсним договору № 2303/К/1 про відступлення права вимоги від 02.09.2020 року в частині відступлення права вимоги по кредитному договору № 375/ФКВ-07 та договору іпотеки № 375/Zфквіп 07-01, щодо ОСОБА_1

29.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 375/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США на строк з 29.10.2007 року до 28.10.2022 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк». Згідно з вказаним договором про передачу активів ПАТ «Дельта банк» набув права вимоги по кредитному договору. На забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено договір іпотеки № 375/Zфквіп 07-01 від 30.10.2007 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та договір поруки від 29.10.2007 року, де поручителем виступив ОСОБА_2 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2012 року у справі № 712/4940/2012, яке залишено в силі апеляційним судом Закарпатської області, стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 510608,63 грн. заборгованості за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року. На виконання даного рішення кредитором отримано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання у встановлені законом строки. Зазначене рішення суду частково виконано. Відповідно до наведеного ПАТ «Дельта банк» набуло права стягувача і перестало бути кредитором. 07.09.2020 року на адресу позивача надійшло повідомлення-вимога за вих. № 27/з/лід від ТОВ «Діджи Фінанс» з вимогою сплати 1742853,99 грн. боргу за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року, а також повідомлено про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вимога на 1232245,33 грн. перевищує реальну суму боргу. 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вказує, що майно за адресою: АДРЕСА_1 , підпадає під всі положення, передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме: нерухоме житлове майно є предметом іпотеки і виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті; зазначене нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника позивача; загальна площа зазначеного нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири, а становить 68,4 кв.м. Заявник звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення дій для запобігання такому порушенню. В даному випадку наявні достатні підстави для вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке відповідач ТОВ «Діджи Фінанс» має намір привласнити, оскільки такий захід оптимально узгоджується з предметом даного спору.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турецька Є.А., подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки така є незаконна, необґрунтована, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведені в заяві в обґрунтування забезпечення позову, не надано їм належної правової оцінки та безпідставно відмовлено у поданій заяві

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що наведені заявником обставини не є підставами для забезпечення позову

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого : розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання чи невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідністю «Діджи Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Встановлено, що 29.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 375/ФКВ-07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США на строк з 29.10.2007 року до 28.10.2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором укладено договір іпотеки № 375/Zфквіп 07-01 від 30.10.2007 року, предметом іпотеки за яким є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір поруки від 29.10.2007 року, згідно з яким поручителем виступив ОСОБА_2

30.06.2010 року між TOB «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк», згідно з яким ПАТ «Дельта банк» набуло права вимоги по кредитному договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2012 року (справа № 712/4940/2012) стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 510608,63 грн. заборгованості за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року.

На виконання рішення від 13.12.2012 року банком отримано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання. 14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження та здійснювалися виконавчі дії.

17.03.2020 року приватним виконавцем за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження і на даний час виконавче провадження з виконання даного рішення не завершене.

02.09.2020 року ПАТ «Дельта банк» за договором відступлення №2303/К/1 відступило своє право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки щодо ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджі Фінанс»

07.09.2020 року на адресу позивача надійшло повідомлення-вимога ТОВ «Діджи Фінанс» за вих. № 27/з/лід від 07.09.2020 року, відповідно до якої товариством пред`явлено вимогу сплатити 1742853,99 грн. боргу за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року, а також повідомлено про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином вищевказаними матеріалами справи встановлено, що рішення від 13.12.2012 року у справі № 712/4940/2012, яким стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 510608,63 грн. заборгованості за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року, до цього часу є невиконаним, а право вимоги за даним договором та за договором іпотеки № 375/Zфквіп 07-01, яким був забезпечений кредитний договір, відступлено ТОВ «Діджи Фінанс».

ОСОБА_1 пред`явила позов до відповідачів ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», в якому просить визнати частково недійсним договор № 2303/К/1 про відступлення права вимоги від 02.09.2020 року в частині відступлення права вимоги по кредитному договору № 375/ФКВ-07 та договору іпотеки № 375/Zфквіп 07-01 щодо неї.

Таким чином предметом позову у даній справі є правомірність укладення ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору відступлення права вимоги за вищевказаними договорами.

У даній справі позивач ОСОБА_1 просить забезпечити її позов та накласти накласти арешт, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом ч.1 п.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачу або підлягає передачі відповідачеві.

У цій справі заявниця ОСОБА_1 , є позивачем, відповідачами у справі є ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Діджи Фінанс». Заявниця ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладання арешту на майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., яка належить їй на праві власності. Тобто, заявниця (позивач) просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно позивача, а не відповідачів у справі. У даній справі, виходячи із предмета розгляду - оспорення правомірності укладення ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору відступлення, вищевказана квартира не є об`єктом спору і у цій справі вона, у разі задоволення позову, не підлягає передачі відповідачам.

Між видом забезпечення позову, який просить вжити заявниця у поданій заяві і заявленими позовними вимогами у даній справі, відсутній зв`язок, такий вид забезпечення позову не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається і не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення заявленого позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову та обґрунтовано відмовив у поданій заяві.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, ґрунтуються на припущеннях та неправильному застосуванню вищевказаних норм процесуального права. а тому не заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турецька Євгенія Андріївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: