Справа № 153/1831/19
Провадження № 22-ц/801/299/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара Василя Васильовича,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара Василя Васильовича, в інтересах якого діє адвокат Заболотна Ганна Валеріївна, на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року ухвалене під головуванням судді Гаврилюк Т. В. в залі суду в м. Ямпіль Вінницької області, зі складенням його повного тексту 16 листопада 2020 року,

у цивільній справі № 153/1831/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара Василя Васильовича про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» (далі ПП «Клембівський сервіс») в особі засновника Боднара В. В., в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь 77168 грн. 88 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з листопада 2018 року по серпень 2020 року включно.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ним до Ямпільського районного суду Вінницької області подано дві позовні заяви до ПП «Клембівский сервіс» з таким предметом позовних вимог: перша позовна заява в редакції від 17.10.2019, в якій він просить визнати незаконним та скасувати рішення №3 від 21.09.2018 за підписом засновника ПП «Клембівський сервіс» Боднара В. В., яким його тимчасово відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін та обов`язки і права директора підприємства ПП «Клембівський сервіс» покладено на засновника ОСОБА_2 ; друга позовна заява в редакції від 22.11.2019, в якій він просить визнати незаконним та скасувати рішення №4 від 19.11.2018 за підписом засновника ПП «Клембівський сервіс» Боднара В. В. Вищезазначені позовні заяви стосуються трудового спору щодо незаконного відсторонення його від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін, незаконне виведення його із штатного розпису у зв`язку з незаконним відстороненням із припиненням виплати заробітної плати. Зазначив, що 20.05.2013 згідно з Рішенням №2 засновника ПП «Клембівский сервіс» за підписом засновника ОСОБА_2 він прийнятий на роботу у ПП «Клембівський сервіс», що знаходиться у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області та призначений директором цього приватного підприємства, про що також міститься запис у його трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 заповненої 19.07.1976. Відповідні зміни ним були подані до Державного реєстратора та керівникам Державних установ, згідно з п.3 Рішення №2 засновника ПП «Клембівський сервіс» від 20.05.2013. Приблизно у вересні 2018 року, засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 в усній формі його повідомив, що його тимчасово відсторонено від обов`язків директора на невизначений термін у зв`язку з проведенням аудиторської повірки, на що він добровільно погодився, при цьому відповідач жодних рішень з цього приводу йому не показував і з ними його не знайомив. На такі незаконні дії відповідача, що полягають у незаконному його відстороненні від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» шляхом зобов`язання відповідача допустити його до виконання обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс», він звернувся із відповідним позовом за захистом своїх прав. Відповідач прийняв щодо нього два незаконних рішення, перше - рішення за №3 від 21.09.2018 яким відповідач тимчасово відсторонив його від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін та друге рішення за №4 від 19 листопада 2018 року яким відповідач вивів його із штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати. Як вбачається із рішення №3 від 21.09.2018 відповідач з власної ініціативи тимчасово відсторонив його від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін, без припинення виплати заробітної плати. Однак, 19.11.2018 відповідач прийняв нове рішення №4, яким вивів його із штатного розпису підприємства із припиненням виплати йому заробітної плати. Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.09.2019 його місячна заробітна плата до дня відсторонення його від обов`язків директора становила посадовий оклад у фіксованому розмірі - 3723 грн. Включно по жовтень 2018 року йому була нарахована та виплачена заробітна плата в повному обсязі. З 01 листопада 2018 року відповідач припинив виплату йому заробітної плати прийнявши незаконне рішення про відсторонення його від обов`язків директора №3 від 21.09.2018 та незаконне рішення №4 від 19 листопада 2018 року, у зв`язку з чим він просить суд стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ст.235 КЗпП України із врахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Його заробітна плата за останніх два календарних місяці до прийняття незаконного рішення відсторонення його від обов`язків та про припинення виплати заробітної плати (за вересень-жовтень 2018 року) становила у розмірі фіксованого посадового окладу 3723 грн. та 3723 грн. відповідно, що в сумі складає всього 7446 грн. Середньоденна заробітна плата при цьому становила 169,23 грн. (7446,00 грн./44 робочих дні = 169,23 грн.). Середньоденна заробітна плата помісячно, з урахуванням заяви про збільшення (доповнення) позовних вимог, складає: Листопад 2018 року - 22 робочих дні (169,23 х 22 = 3723,06 грн.); Грудень 2018 року - 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.); Січень 2019 року - 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Лютий 2019 року 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.); Березень 2019 року - 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.); Квітень 2019 року 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.); Травень 2019 року - 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Червень 2019 року 18 робочих днів (169,23 х 18 = 3046,14 грн.); Липень 2019 року 23 робочих дня (169,23 х 23 = 3892,29 грн.); Серпень 2019 року - 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Вересень 2019 року 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Жовтень 2019 року - 22 робочих дні (169,23 х 22 = 3723,06 грн.); Листопад 2019 року 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Грудень 2019 року - 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Січень 2020 року - 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Лютий 2020 року 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.); Березень 2020 року - 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Квітень 2020 року 21 робочий день (169,23 х 21 = 3553,83 грн.); Травень 2020 року - 19 робочих днів (169,23 х 19 = 3215,37 грн.); Червень 2020 року 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.); Липень 2020 року 23 робочих дня (169,23 х 23 = 3892,29 грн.); Серпень 2020 року - 20 робочих днів (169,23 х 20 = 3384,60 грн.). Таким чином вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним відстороненням його від обов`язків директора підприємства з припиненням виплати заробітної плати, із розрахунку за період з 01.11.2018 року по 31 серпня 2020 року, всього у розмірі 77168 грн. 88 коп.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара В. В. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з листопада 2018 року по серпень 2020 року включно у сумі 77168 (сімдесят сім тисяч сто шістдесят вісім) грн. 88 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати.

Стягнуто із Приватного підприємства «Клембівський сервіс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області у справі №153/1541/19 від 12 лютого 2020 року та постановою Вінницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі №153/1541/19 встановлено, що відповідачем щодо позивача прийнято два незаконних рішення, перше - рішення за № 3 від 21 вересня 2018 року яким відповідач тимчасово відсторонив позивача від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін, та друге - рішення за №4 від 19 листопада 2018 року яким відповідач вивів позивача із штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати. Зазначені незаконні рішення призвели до того, що з 01 листопада 2018 року відповідач припинив виплату позивачеві ОСОБА_1 заробітної плати, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ПП «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Заболотна Г. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає зазначене рішення неправомірним, безпідставним, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття рішення № 3 від 21.09.2018 про відсторонення позивача ОСОБА_1 від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс», не припинили його трудових обов`язків із ПП «Клембівський сервіс», оскільки не мали місця звільнення його з роботи. У той же час, рішення № 4 від 19.11.2018 про виведення ОСОБА_1 із штатного розпису ПП «Клембівський сервіс», із припиненням виплати заробітної плати, є фактичним скороченням посади, яку займав ОСОБА_1 , і відповідно фактичним його звільненням. Оскільки суд ухвалюючи рішення, не врахував ту обставину, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області у справі №153/1541/19 від 12 лютого 2020 року та постановою Вінницького апеляційного суду у цій же справі від 01 липня 2020 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову, щодо скасування вищезазначених рішень і на сьогоднішній день рішення засновника ОСОБА_3 є чинними та не скасованими. Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду наведений у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020, вказує, що відносно ОСОБА_1 відсутні рішення щодо поновлення його на роботі, або скасування зазначених рішень, а тому стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з листопада 2018 року по серпень 2020 року є необґрунтованим. Крім того судом не встановлено з якого саме дня листопада 2018 року та по який день серпня 2020 року стягується вказана сума, що впливає на розмір стягнення. Також вважає, що не є підставою для задоволення позову те, що судами було встановлено порушення норм законодавства про працю при винесенні вказаних рішень, оскільки в позові ОСОБА_1 було відмовлено і дані рішення не скасовані. Позивач скористався своїм правом на оскарження рішень засновника. Вказує, що у межах даного спору засновником ОСОБА_3 не порушено жодних прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави наведені судом на обґрунтування задоволення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 направив до суду заяву, в якій вказує, що ним не було подано відзиву на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом, оскільки його представник адвокат Вітвіціький О. Ю. перебував на стаціонарному лікуванні. Однак вважає за необхідне повідомити суд, що він заперечує проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що обставини які зазначені в скарзі є необґрунтованими, не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини справи, та не впливають на правильні висновки суду, тому просить залишити її без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно із статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення №2 засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» від 20.05.2013, засновник приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 для розвитку підприємства та у зв`язку з тимчасовою відсутністю, вирішив: зняти з себе обов`язки директора приватного підприємства «Клембівський сервіс» та призначити з 20.05.2013 директором приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_1 . Останнього уповноважено подати відповідні зміни до Державного реєстратора та керівникам Державних установ (а.с.6).

Із копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , заповненої 19.07.1976 на ім`я ОСОБА_1 судом встановлено, що 20.05.2013 позивач був призначений на посаду директора Приватного підприємства «Клембівський сервіс» згідно рішення №2 від 20.05.2013 (а.с.7-8). Окрім того, судом встановлено, що вказана трудова книжка дійсно належить позивачеві, що було підтверджено самим позивачем, оскільки його прізвище у паспорті записано як « ОСОБА_4 », а в трудовій книжці як « ОСОБА_4 ». Будь-які інші записи після 20.05.2013 у копії трудової книжки відсутні.

Із копії Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.09.2019 №170/530 судом встановлено, що станом на 01 листопада 2018 року заробітна плата з ПП «Клембівський сервіс» позивачеві не виплачувалась. У графі дата звільнення з роботи стоїть відмітка «01.11.2018» (а.с.9).

Із копії рішення №3 засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» від 21.09.2018 встановлено, що позивача тимчасово відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21 вересня 2018 року на невизначений термін. Обов`язки та права директора ПП «Клембівський сервіс» покладено на засновника ОСОБА_2 (а.с.10). Позивача виведено із штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача до ПП «Клембівський сервіс» ґрунтуються на положеннях Кодексу законів про працю України і заявлені щодо захисту порушених трудових прав з огляду на те, що позивача відсторонено від виконання обов`язків директора підприємства на невизначений термін, а також із виведенням ОСОБА_1 із штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати, про що прийняті засновником відповідні рішення № 3 і № 4, у яких не зазначені підстави, мотиви та посилання на нормативно-правові акти, відповідно до яких засновник відсторонив позивача від виконання обов`язків директора підприємства з подальшим виведенням ОСОБА_1 із штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати. При вирішенні питання щодо законності відсторонення позивача та виведення із штатного розпису підприємства, з урахуванням положень статті 46 КЗпП України не встановлено законних підстав для цього, тому трудові права позивача є порушеними, у зв`язку з чим підлягають судовому захисту. Рішення № 3 від 21.09.2018 та рішення № 4 від 19.11.2018 прийняті відповідачем, не відповідають вимогам трудового законодавства, тому є незаконними. Зазначені незаконні рішення призвели до того, що з 01 листопада 2018 року відповідач припинив виплату позивачеві ОСОБА_1 заробітної плати, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки як встановлено із вищезазначеної постанови Вінницького апеляційного суду саме відповідач припинив виплату заробітної плати позивачеві у порушення вимог чинного законодавства та не допускає позивача до виконання трудових обов`язків.

За встановлених обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача було відсторонено від займаної посади без дотримання норм чинного законодавства, і відповідно, виник вимушений прогул з вини відповідача ПП «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 .

При цьому, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 77168 грн. 88 коп. (456 х 169,23 грн.), і ця сума підлягає стягненню на користь позивача з проведенням з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати.

Судова колегія не може погодитися з висновками районного суду.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен з`ясувати обставини (факти), які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 264 ЦПК України). При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу заявлених вимог, тобто обставини (факти), з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу.

ОСОБА_1 пред`явив позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП. Саме це є предметом вимоги, а підстави позову лежать в основі гіпотези норми права зазначеного матеріального закону.

Проте суд першої інстанції вдався в дослідження обставин, що лежать за межами підстави позову, тобто в дослідження того, чи було дотримано норм чинного законодавства, зокрема КЗпП, при відстороненні позивача від займаної посади, про що ОСОБА_1 вимог не заявлялося.

При цьому судом не булі враховані правові висновки, викладені в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження № 14-1цс19), в яких Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Згідно із положеннями пунктів третього та четвертого частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем вимог законодавства під час його відсторонення від обов`язків директора, що могло б слугувати підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12.02.2020 та постанову Вінницького апеляційного суду від 01.07.2020 у справі №153/1541/19, оскільки зазначеними рішеннями відмовлено у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення про тимчасове відсторонення його від обов`язків директора та про визнання незаконним рішення про виведення із штатного розпису, а тому вищезазначені рішення відповідача є чинними.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара Василя Васильовича про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Клембівський сервіс» слід стягнути суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара Василя Васильовича, в інтересах якого діє адвокат Заболотна Ганна Валеріївна, задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника Боднара Василя Васильовича про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Приватного підприємства «Клембівський сервіс» () судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістесят одна) грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун