Справа № 287/246/16-ц
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ

іменем України

"24" червня 2021 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Греська В.А.

при секретарі с/з Євтушок М.Т.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів.

24.05.2016 року Олевським районним судом отримано від позивачки новий текст позовної заяви, в якій вона просила стягувати з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч), спільною сумісною власністю, набутою нею та відповідачем як подружжям, визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі; визнати нежитлове приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю, набутою нею та відповідачем, як подружжям, визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного приміщення магазину.

Вимоги мотивує тим, що 10.10.1998 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Даний шлюб було розірвано 12.04.2012 року. Проте після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати разом і у них сформувалися фактичні шлюбні відносини, які тривали до 05.03.2015 року. За час спільного проживання позивачка завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_5 , який мав вроджену ваду серця та потребував термінового оперативного лікування. Відповідач знав про народження сина, однак матеріально його не утримує, участі у його вихованні не бере.

Відповідач працевлаштований, а також є підприємцем, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач сплачує аліменти на двох їх спільних дітей, інших дітей не має.

Позивачка зазначила, що внаслідок розірвання шлюбу з відповідачем виникла потреба у поділі спільного сумісного майна.

За час перебування у шлюбі сторони у 2008 році придбали нежитлову будівлю хімскладу (деревообробний цех), яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, орієнтовна вартість якої становить біля 70000 грн.

Позивачка також зазначила, що з відповідачем побудували магазин за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я відповідача. На будівництво магазину витратили близько 30000 грн.

05.04.2021 року за розпорядженням в. о. голови Олевського районного суду Винара Л.В. цивільну справу №287/246/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя передано на розгляд до Ємільчинського районного суду, який надійшов до суду 08.04.2021 року.

12.04.2021 року суддею Ємільчинського районного суду дану справу прийнято до провадження Ємільчинського районного суду.

30.04.2021 року від позивачки до Ємільчинського районного суду надійшла уточнена заява про зміну предмету позову, в якій вона просила суд стягувати з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно за період з 26.04.2016 року по 30.06.2019 року; стягувати з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з 01.07.2019 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за позивачкою у порядку поділу майна подружжя право власності на нежитлове приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4; визнати за відповідачем у порядку поділу майна подружжя право власності на нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч), реєстраційний номер майна 21614214; стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці вартості у майні в сумі 54376 грн.; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позивачка зазначила, що за час розгляду справи в суді суттєво змінилися обставини, при яких був поданий позов до суду. Так, на даний час значно збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до шести років, мінімальної заробітної плати, а також суттєво на все зросли ціни.

Син має статус дитини-інваліда, потребує постійної уваги, підтримуючої терапії, регулярного періодичного обстеження в лікувальному закладі, а тому потребує матеріальної допомоги.

Позивачка також зазначила, що поділ кожного з об`єктів навпіл породить нові спори між сторонами з приводу їх володіння та користування, а тому вважає, що доцільно поділити спільне майно кожному по окремому об`єкту зі стягненням компенсації за різницю у їх вартості.

Ухвалою судді Ємільчинського районного суду від 17.05.2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду по суті з викликом сторін.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав суду заперечення, в якому зазначив, що актовий запис про народження дитини ОСОБА_6 зроблено відповідно до ст.135 СК України зі слів матері. Правовою підставою виникнення батьківських правовідносин між дитиною та її батьками виникає з часу реєстрації її народження державним органом РАЦСу. Той факт, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , встановлено рішенням Олевського районного суду від 03.02.2021 року, яке набрало чинності 03.03.2021 року. Однак позивачка не надала доказів на підтвердження того, що органом державної реєстрації актів цивільного стану було проведено зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 . Представник відповідача вважає, що вимога про стягнення аліментів не підлягає задоволенню, оскільки на ОСОБА_3 не поширюється правовий режим батька ОСОБА_6 .

Щодо поділу майна представник відповідача зазначив, що дані вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки заявляючи позовну вимогу про визнання права спільної сумісної власності на оспорювані об`єкти нерухомого майна, позивачка повинна посилатися не тільки на факт створення майна під час шлюбу, але і на той факт, що джерелом його створення були загальні спільні кошти або спільна робота подружжя. Враховуючи це, статус спільної сумісної власності визначається з критеріями: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання). Сам по собі факт створення чи придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Оспорюваний магазин в с. Корощино Олевського району було зареєстровано за ОСОБА_3 22.02.2013 року, тобто відповідач набув на нього права власності вже після розірвання шлюбу, що мало місце 12.04.2012 року.

Крім того, зазначив, що якщо суд дійде до висновку, що частки спірного майна є рівними, то запропонований спосіб поділу цього майна для відповідача є неприйнятним, оскільки він також має бажання користуватися своєю часткою приміщення магазину і на виплату компенсації за частку складу мінеральних добрив не погоджується. У разі, якщо суд прийде до висновку, що частки спірного майна є рівними, просить визнати за позивачкою та ним право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі складу мінеральних добрив та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 надав суду додаткові пояснення, зазначивши, що позиція відповідача про те, що він згоден платити аліменти лише з моменту реєстрації його як батька дитини необґрунтована в достатній мірі, оскільки особа є батьком дитини з моменту її зачаття, а не з дати ухвалення рішення суду або реєстрації в органах РАЦСу. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо вимог про поділ майна подружжя зазначив, що поділ кожного з об`єктів навпіл породить нові спори між сторонами з приводу їх володіння та користування. У позивачки вирішувати ці спори немає ні сил, ні засобів. Вважає, що доцільно поділити спільне майно кожному по окремому об`єкту зі стягненням компенсації за різницю у їх вартості. З урахуванням фактичного користування спільним майном позивачу може бути виділено приміщення магазину вартістю 55787 грн., а відповідачу приміщення складу мінеральних добрив вартістю 164539 грн., яке він переобладнав під пилораму і користується ним одноосібно. В такому випадку компенсація позивачці у різниці складає 54376 грн.

Крім того, представник позивачки надав суду свідоцтво про народження ОСОБА_6 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача, відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя визнали частково з підстав, зазначених у запереченні на позов. Відповідач також зазначив, що працює майстром лісу в ДП «Олевський лісгосп АПК», народження сина він не бажав. Народити дитину це було бажання позивачки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.10.2015 року, батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1

(т. 1 а. с. 5)

Відповідно до копії актового запису про народження №21 від 23.10.2015 року до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька внесено на підставі заяви матері про державну реєстрацію народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 23.10.2015 року.

(т. 2 а. с. 2)

З копії висновку експерта №103-44-2019 слідує, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 практично доведено.

(т. 2 а. с. 75-76)

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 03.02.2021 року, яке набрало законної сили, що не оспорюється сторонами, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно п.2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №5 слідує, що 05.06.2021 року на підставі рішення Олевського районного суду про визнання батьківства №287/138/18-ц від 03.02.2021 року внесено зміни в актовий запис про народження ОСОБА_6 Державна реєстрація про народження проводиться відповідно до ст.126 СК України.

(т.3 а. с. 20)

05.06.2021 року Олевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано нове свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_3

(т. 3 а. с. 19)

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до довідок Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району №№593, 594 від 16.02.2016 року ОСОБА_1 має такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_7 , 1998 р. н., сини ОСОБА_8 , 2001 р. н., та ОСОБА_6 , 2015 р. н., які знаходяться на її утриманні.

(т. 1 а. с. 10, 11)

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів, станом на час звернення до суду з позовом, на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дититни відповідного віку, а з 08.07.2017 року не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно довідки лікаря ОСОБА_9 від 24.02.2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно хворий і знаходиться на «Д» обліку з приводу вродженої вади серця, стан після усунення судинного кільця, закриття дефекта міжшлуночкової перегородки (30.12.2015 року). Дитина потребує довготривалого лікування і реабілітації.

(т. 2 а. с. 164)

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачка не надала суду доказів того, що відповідач отримує достатній дохід для сплати ним аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на те, що позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд вважає за можливе стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 26.04.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , а з 08.07.2017 року у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 26.04.2016 року часу звернення з позовом до суду.

Згідно копії рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12.04.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №65 від 10.10.1998 року.

(т. 1 а. с. 4)

26.11.2008 року між ТОВ «Мрія» (далі Продавець) та ОСОБА_3 (далі Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, згідно умов якого продавець продав в цілому, а покупець купив нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (ліворуч), загальна площа якої становить 398,8 кв. м. Право власності на придбану нежитлову будівлю у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

(т. 1 а. с. 37)

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №54194032 від 29.02.2016 року слідує, що нежитлова будівля складу мінеральних добрив, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (ліворуч), загальною площею 398,8 кв. м, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2008 року, зареєстрованого 15.12.2008 року; нежитлове приміщення, магазин, загальною площею 61,3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , 22.02.2013 року на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_3

(т. 1 а. с. 12)

Таким чином відповідач придбав нежитлову будівлю склад мінеральних добрив, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (ліворуч) 26.11.2008 року, тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , та зареєстрував право власності 15.12.2008 року.

Суд приходить до висновку, що магазин, загальною площею 61,3 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований сторонами під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі та право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_3 22.02.2013 року при продовженні фактичних шлюбних відносин.

З висновку до звіту №319/21-1 про вартість майна слідує, що вартість магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61, 3 м?, станом на 08.04.2021 року, становить (з врахуванням ПДВ) 55787 грн.

(т. 2 а. с. 218)

Згідно висновку до звіту №319/21-2 вартість нежитлової будівлі складу мінеральних добрив, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 398,8 м?, станом на 08.04.2021 року, становить (з врахуванням ПДВ) 164539 грн.

(т. 2 а. с. 219)

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п.25 зазначеної вище Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Матеріалами справи встановлено, що спірне майно (нежитлові будівлі) придбано та побудовано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі і суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача на те, що право власності на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 61,3 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 22.02.2013 року, тобто набув на дану будівлю права власності вже після розірвання шлюбу, є безпідставними.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Сторони не зверталися до суду з клопотаннями про призначення відповідної будівельно-технічної експертизи для визначення варіантів поділу нежитлових будівель, при цьому відповідач не погоджується із запропонованим позивачкою варіантом, а саме визнання за позивачкою у порядку поділу майна подружжя право власності на нежитлове приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , та визнання за відповідачем у порядку поділу майна подружжя право власності на нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч), на присудження грошової компенсації позивачці в сумі 54376 грн.

Зважаючи на те, що сторони не зазначали можливі варіанти поділу нежитлових будівель, не клопотали перед судом про призначення будівельно-технічної експертизи з можливим визначенням варіантів поділу, висновок про неподільність зазначених будівель суду не надали, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності по 1/2 частині спірних будівель за кожним.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою, з урахуванням ухвали судді Ємільчинського районного суду від 12.05.2021 року про зменшення їй розміру судового збору за подання до суду позовної заяви в частині поділу спільного майна подружжя, сплачено судовий збір у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 14.05.2021 року.

(т. 2 а. с. 231)

В частині подачі позову про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.02.2016 року адвокат Ленський І.О. надає правову допомогу клієнту ОСОБА_1 з приводу представництва та захисту її інтересів у всіх судах України всіх інстанцій, в установах, підприємствах, організаціях всіх форм власності, органах внутрішніх справ, державної виконавчої служби.

П. 3 даного договору передбачено, що обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим договором визначається у відповідному розрахунку, який є невід`ємним додатком до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобов`язань.

(т. 1 а. с. 35)

Згідно розрахунку суми гонорару адвоката за надану правову допомогу від 24.02.2021 року ОСОБА_1 за період з 15.05.2016 року по 24.02.2021 року сплатила адвокату Ленському І.О. кошти в сумі 20500 грн. за надану правову допомогу, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера.

(т. 2 а. с. 153-163)

Відповідач звернувся до суду із клопотанням, в якому просив зменшити розмір витрат позивачки на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 3000 грн., зазначивши, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Однак адвокат Ленський І.О. відносить до правової допомоги і включає у загальний розрахунок «транспортні витрати Коростишів-Олевськ 380 км (в судове засідання)» на загальну суму 10500 грн., які не є видом адвокатської діяльності, та не можуть включатися до витрат на правову допомогу. Крім того, позивачкою не надано суду доказів, що її представником дійсно були понесені транспортні витрати, пов`язані із прибуттям у судове засідання, зокрема, квитків на автобус чи потяг, квитанцій на придбання пального тощо. Визначена адвокатом вартість підготовки та участі в судовому засіданні на загальну суму 8000 грн. є не співмірною із складністю справи. Заявлений адвокатом час, який він витрачав на участь у судовому засіданні 03.11.2016 року, 16.02, 18.07, 15.11.2018 року, 28.01, 12.08.2019 року, 20.07.2020 року, 24.02.2021 року не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Жодне судове засідання, на якому був присутній представник позивачки, не тривало заявленого ним часу 1 годину.

Представник позивачки в додаткових поясненнях зазначив, що понесені позивачкою судові витрати підтверджуються розрахунком вартості правової допомоги, узгодженим сторонами, та квитанціями про оплату. Участь у судовому засіданні можна перевірити відповідними журналами, а транспортні витрати ґрунтуються на тому, що він кожного разу приїжджав власним автомобілем з м. Коростишів у м. Олевськ та м. Житомир для участі в судових засіданнях.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно матеріалів справи 03.11.2016 року, 16.02, 17.04, 18.07, 15.11.2018 року, 28.01, 12.08.2019 року, 24.02.2021 року представник позивачки ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні при розгляді справи. Під час розгляду справи готував клопотання, заяви, відповіді. Крім того, після надходження справи до Ємільчинського районного суду представник позивачки готувався до розгляду справи, брав участь у судових засіданнях. Нових вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивачка не заявила.

20.07.2020 року справа не розглядалася у зв`язку з відрядженням судді Олевського районного суду Винара Л.В.

За таких обставин суд не відносить до витрат на правову допомогу транспортні витрати, що зазначені в розрахунку суми гонорару адвоката за надану правову допомогу, в сумі 10500 грн., і вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру витрат позивачки на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає зменшення розміру витрат позивачки на правничу допомогу до 10000 грн.

Відповідно до дубліката квитанції №0.0..1 від 16.04.2021 року позивачкою ОСОБА_1 сплачено 3000 грн. за оцінку майна.

(т.2 а. с. 223)

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню в прибуток держави судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення аліментів в розмірі 908 грн. та за подачу позовної заяви про поділ майна подружжя в розмірі 408 грн., що є різницею ставки судового збору встановленої законом та сплаченої суми судового збору позивачкою (908 грн. 500 грн. = 408 грн.)

З урахуванням зазначеного вище відповідачу необхідно сплатити на користь позивачки пропорційно задоволених вимог 46 грн. судового збору, 7500 грн. витрат на правову допомогу та 1500 грн. витрат пов`язаних з проведенням оцінки майна.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, ст.ст. 3, 60, 63, 68, 70, 71, 180, 181, 183 СК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 158, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_4 , працюючого майстром лісу в ДП «Олевський лісгосп АПК», на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 26.04.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , а з 08.07.2017 року у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 26.04.2016 року

Допустити негайне виконання рішень в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч) у їх спільній частковій власності по 1/2 частині вказаних будівель за кожним, відмовивши у визнанні за позивачкою у порядку поділу майна подружжя права власності на нежитлове приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , визнанні за відповідачем у порядку поділу майна подружжя права власності на нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч), та стягненні з відповідача на користь позивачки компенсацію різниці вартості у майні в сумі 54376 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в прибуток держави за подачу до суду позовної заяви про стягнення аліментів судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та за подачу до суду позову про поділ майна подружжя в сумі 408 (чотириста вісім).

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 46 (сорок шість) грн. сплаченого нею судового збору, 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу та 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. витрат пов`язаних з проведенням оцінки майна, а всього кошти в сумі 9046 (дев`ять тисяч сорок шість) грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. А. Гресько