Справа № 635/3106/21
Провадження № 2/635/2519/2021
УХВАЛА

про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову

29 червня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шинкарчука Я.А.,

секретар судового засідання Желізова О.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку,

встановив:

27 квітня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:

-стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 137 029,00 гривень;

-стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день прийняття рішення у справі;

-стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку.

Позовна заява також містить вимогу про витребування у відповідача належним чином завірених копій трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, наказу про звільнення від 31.03.2021, відомостей про нарахування та сплату позивачу заробітної плати за період з 01.10.2018 по 31.03.2021, а також відомостей щодо нарахування та виплату щорічної відпустки.

Оскільки матеріали позову не містили будь-якого підтвердження зареєстрованого місце проживання позивача на території Харківського району Харківської області, а відтак відсутні докази визначення підсудності за частиною першою статі 28 ЦПК України, судом задля перевірки таких відомостей направлено до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області відповідний запит у порядку визначеному частиною шостою статті 187 ЦПК України.

Станом на 29 червня 2021 року відповідні відомості до суду не надійшли.

Разом з тим, 25 червня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих у всіх банківських установах та організаціях на ім`я ФО-П ОСОБА_2 , в межах суми заборгованості 149 706,00 гривень.

В обґрунтування відповідних вимог позивачем зазначено, що з 01.10.2018 по 31.03.2021 він працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаді водія. На момент працевлаштування, відповідачем не було зроблено жодного запису в трудовій книжці позивача, тоді як він працював на спеціалізованому вантажному сідловому тягачу марки Renault моделі Magnum 460 д.н.з. НОМЕР_1 , разом з напівпричіопом марки KOZEL моделі SN 24 д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є відповідач, про що надано до позову відповідні копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу. 31 березня 2021 року позивач звільнився за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП, однак на момент звільнення відповідачем не було проведено розрахунку та невиплачена заробітку плату і компенсацію за невикористану відпустку. Оскільки на момент звернення із відповідним позовом до суду відповідач ухиляється від виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, водночас він може розпорядитись коштами в інший спосіб, тоді як судовий розгляд триватиме невизначений час, це унеможливить виконання рішення у разі його прийняття на користь позивача. Задля ефективного захисту та поновлення його прав, а також з метою усунення можливих перешкод під час виконання рішення у справі, заявник і просить забезпечити позов відповідним шляхом.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі №635/3106/21 та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини третьої статті 153 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом позову, який просить забезпечити заявник, є стягнення з відповідача на користь позивача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 137 029,00 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на день прийняття рішення у справі та компенсації за невикористану відпустку. Заявник даною заявою саме просить забезпечити його позов, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих у всіх банківських установах та організаціях на ім`я ФО-П ОСОБА_2 , в межах суми заборгованості 149 706,00 гривень.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №752/6255/18 та постанові Верховного суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В свою чергу вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в даній справі не містять обґрунтованої необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову що зазначено у заяві, не зазначено визначених рахунків, які відкриті в банківських установах та на які можливе накладення арешту (без спеціального режиму використання) з врахуванням вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України, не зазначено обставин, які підтверджують те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не додано доказів щодо намірів відповідача розпорядитися грошовими коштами, не зазначено чи заходи забезпечення позову будуть співмірними із заявленими позовними вимогами. Крім того, на рахунках ФО-П ОСОБА_2 можуть перебувати цільові кошти/заробітна плата, допомога по соціальному страхуванню, допомога благодійних організацій/, тобто, кошти на які законодавцем заборонено накладати арешт. У даному випадку у разі вжиття судом запропонованого заходу забезпечення позову, убачається втручання у господарську діяльність фізичної особи-підприємця .

Також, матеріали заяви не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивачів про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 151, 153, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, ?

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Повний текст ухвали складено 01 липня 2021 року

Слідчий суддя Я.А. Шинкарчук