ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2294/20Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/579/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/2294/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лопухович Алла Олександрівна, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Почаївської міської територіальної громади про визнання права на завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, ухваленого суддею Мочальською В.М., повний текст рішення суду складено 26 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лопухович А.О., звернулись до суду до Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області із позовом про визнання права на завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правоустановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дід - ОСОБА_3 , який на день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . З ним постійно проживав та був зареєстрований його син, та їх батько, ОСОБА_3 . Після смерті діда, їх батько, а син померлого, був єдиним його спадкоємцем який спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 їх батько ОСОБА_3 помер. Їхня мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті батька вони, як спадкоємці першої черги, у встановлений строк і спосіб подали заяви про прийняття спадщини та успадкували у рівних частках все належне йому майно, на яке були наявні правовстановлюючі документи. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, їм було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів.

Просили суд визнати за ними у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів про право власності на земельну ділянку площею 1,77 га, виділену ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації №463 від 19 серпня 2005 року «Про передачу земельних ділянок (паїв) у власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю на території Ридомильської сільської ради», шляхом здійснення від свого імені всіх дій, пов`язаних з виготовленням технічної документації із землеустрою на вказані земельні ділянки та подальшою державною реєстрацією права власності по 1/2 частці на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2021 року проведено заміну відповідача Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області на Почаївську міську територіальну громаду.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Почаївської міської територіальної громади про визнання права на завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лопухович А.О., подали апеляційну скаргу на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у даній справі, яким просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема, при постановленні рішення судом першої інстанції не взято до уваги, що батько позивачок прийняв спадщину після смерті свого батька, їх діда, а тому вони мають право за завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Зазначають, що при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане майно їм було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на землю у померлого. Вони мають право в порядку спадкування за законом завершити розпочату дідом приватизацію земельних ділянок, виготовити технічну документацію та зареєструвати право власності на своє ім`я у рівних частках.

Також посилаються на те, що, оскільки вони є спадкоємцями за законом після смерті свого батька, що був спадкоємцем після смерті свого батька, їх діда, вважається, що вони набули право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали померлому на підставі ст.1216 та 1218 ЦК України. Тому ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивачі не звертались до сільської ради із заявою, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку та порушив норми матеріального та процесуального права.

Вважають що наявні правові підстави для визнання за ними в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації спірних земельних ділянок.

Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник позивачок адвокат Лопухович А.О. подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала апеляційну скаргу в її межах та просила задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Почаївська міська територіальна громада в особі Почаївського міського голови Бойка В.С. подала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Позов визнає, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити за відсутності її учасників.

Оскільки передбачений ст.371 ЦПК України строк розгляду справи було пропущено через відкладення розгляду справи у зв`язку із неявкою учасників у судове засідання 10 червня 2021 року, колегія суддів продовжує строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

Батько позивачок ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Мати позивачок - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

Дід позивачок по батьківській лінії ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .

Згідно із довідкою, виданою сільським головою Ридомильської сільської ради № 492 від 02.04.2018, спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті проживав та був зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини з ним постійно проживав та був зареєстрований його син ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_4 та внучка ОСОБА_5 .

Відповідно до додатку №2 до розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації № 463 від 19 серпня 2005 року «Про передачу земельних часток (паїв) у власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю на території Ридомильської сільської ради» ОСОБА_3 був включений до списку померлих громадян колишньої селянської спілки «Ридомиль», спадкоємці яких отримають земельні частки (паї) у власність після переоформлення права власності в установленому порядку на території Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області. Йому належало право на земельну частку (пай) площею 1.77 га на території Ридомильської сільської ради.

Як вбачається із листа начальника відділу у Кременецькому районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №145/109-18 від 14.05.2018 відповідно до додатку №1 до державного акта на право колективної власності на землю АПТ «Ридомиль» ОСОБА_3 значиться в списку під №799; відповідно до додатку №2 до розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації від 19.08.2005 №463 ОСОБА_3 включений в список під № НОМЕР_7 , де на його прізвище виділено земельну ділянку (рілля) за № площею 1,67 га та земельну ділянку (кормові угіддя) за № НОМЕР_8 площею 0,10 га. Загальна площа виділених земельних ділянок у фізичних гектарах складає 1,77 га.

Відповідно до листа Ридомильського сільського голови №300 від 18.10.2019 розпаювання земель на території села Ридомиль проводило АПТ «Ридомиль» у 1996 році. ОСОБА_3 був претендентом на отримання сертифіката на земельну ділянку (пай), але так як він помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а сертифікати видавалися в грудні 1996 року і на померлих не видавалися, то він сертифіката не отримав. На даний час земельна ділянка № НОМЕР_8 знаходиться в списку не витребуваних паїв по селу Ридомиль. Вказана земельна ділянка в натурі не виділялася, інвентаризація щодо даної ділянки не проведена. Кадастровий номер її не присвоєно. Державний акт на право власності на землю не видавався.

Згідно із повідомленням приватного нотаріуса Ковтунович О.П. від 18 жовтня 2018 року № 1105/01-16 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 була заведена спадкова справа 22.10.2013 за №141/2013. За даними спадкової справи спадкоємцями ОСОБА_3 є його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках. Спадкоємці 23.05.2014 уклали між собою договір про поділ спадкового майна. 27 серпня 2018 року до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 з питання видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно її померлого діда ОСОБА_3 , а саме: на право на земельну частку (пай) у колективній власності акціонерно-пайового товариства «Ридомиль», що знаходиться на території Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, яку прийняв, але не оформив її батько ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку не видавалося у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Звертаючись з позовом позивачки вказували, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки у встановлений законом строк і спосіб подали заяви про прийняття спадщини та успадкували у рівних частках все належне йому майно, тому мають право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів про право власності на земельну ділянку площею 1,77 га, виділену їхньому діду ОСОБА_3 , після якого успадкував їх батько шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном (в порядку ст.549 ЦК Української РСР 1963 року).

Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі -

ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини

і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно

зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Однак, правовідносини, які виникли у даній справі не стосуються процедури приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, коли органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем та не завершеної у зв`язку зі смертю. А тому суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права на завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Натомість, із матеріалів справи вбачається, що дід позивачок ОСОБА_3 відповідно до додатку №1 до державного акта на право колективної власності на землю АПТ «Ридомиль» значиться в списку під №799 та згідно із додатком №2 до розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації від 19.08.2005 №463 включений в список під №30, де на його прізвище виділено земельну ділянку (рілля) за № площею 1,67 га та земельну ділянку (кормові угіддя) за № НОМЕР_8 площею 0,10 га. Загальна площа виділених земельних ділянок у фізичних гектарах складає 1,77 га. Тобто, відповідно до вказаного додатку спадкодавець ОСОБА_3 був включений до списку померлих громадян колишньої селянської спілки «Ридомиль», спадкоємці яких отримають земельні частки (паї) у власність після переоформлення права власності в установленому порядку на території Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_3 був внесений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав у зв`язку із смертю.

Фактично правовідносини у справі виникли щодо спадкування права на земельну частку (пай), однак, такі вимоги заявлені не були.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Відповідно до статті 525, частини другої статті 548 ЦК Української РСР 1963 року (який був чинним на момент відкриття спадщини до майна померлого ОСОБА_3 ) часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України (в редакції 1990 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За загальним правилом особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством такого акта, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 635/2831/17 (провадження № 61-19827св19).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Водночас, відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням вказаної процесуальної норми, суд першої інстанції розглянув справу виключно в межах заявлених позовних вимог про визнання за позивачками права на завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом. Дані вимоги не були змінені. Вимог про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування заявлено не було і суд таких вимог не вирішував.

Враховуючи правовідносини у даній справі, які не стосуються процедури завершення приватизації земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв визнання позову відповідачем у справі - Почаївською міською територіальною громадою, а тому колегія суддів не може прийняти визнання позову вказаним відповідачем у суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачками права на завершення приватизації, виготовлення технічної документації із землеустрою та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки у порядку спадкування за законом та не впливають на правильність постановленого судового рішення, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплаченого судового збору, покласти на позивачок в межах ними понесеної суми у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лопухович Алла Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплаченого судового збору, покласти на позивачок в межах понесеної ними суми.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 липня 2021 року .

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.