Дата документу 17.06.2021 Справа № 311/910/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/910/20 Головуючий у 1 інстанції: Задорожко Д.А.
Провадження № 22-ц/807/1221/21-2 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та за зустрічним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 18342 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області від 24 березня 2020 року провадження по справі відкрито.

У червні 2020 року ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, з вимогами про стягнення з відповідача 171938,87 грн. матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу у розмірі 27000 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначала, що 11 лютого 2018 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про організацію стажування, який за своєю правою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до п. 1.1 Договору, згідно з умовами цього Договору ОСОБА_1 в межах погодженого бюджету зобов`язується організувати клієнтові навчання, набуття практичного досвіду та стажування у виробничих умовах, а клієнт зобов`язується пройти таке стажування та виконувати інші обов`язки за цим Договором.

Відповідно до п. 2.2.Договору, бюджет стажування складається із сум необхідних витрат, пов`язаних із стажуванням та послуг ОСОБА_1 з організації такого стажування.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ОСОБА_1 фінансує стажування за власний рахунок в межах розміру бюджету стажування у відповідності до умов цього Договору.

За період стажування, з 11 лютого 2018 року до 31 грудня 2019 року, бюджет стажування становить 40646,29 грн. До вказаного бюджету відносяться витрати сплачені за проходження навчання ОСОБА_3 ; за проїзд ОСОБА_3 до міста Києва на навчання та у зворотному напрямку.

Пункт 3.2. Договору містить положення, що ОСОБА_3 в обов`язковому порядку компенсує вартість стажування ОСОБА_1 за умови дострокового звільнення. Якщо ОСОБА_3 звільняється за власним бажанням протягом першого року праці, вона зобов`язана повернути вартість стажування у трикратному розмірі. Якщо ж звільнення відбувається протягом наступних двох років після першого, ОСОБА_3 повинна повернути повну вартість стажування згідно цього Договору.

Пункт 3.3. Договору передбачає, що протягом дії Договору ОСОБА_3 не може працювати за отриманою спеціалізацією ніде, крім салону ОСОБА_1 . За невиконання цього пункту передбачене звільнення та відшкодування вартості стажування у трикратному розмірі.

Відповідно до п. 4.2. Договору, він діє до повного виконання Сторонами за договором своїх зобов`язань.

Позивач вказувала, що Договір за своєю юридичною природою відноситься до договорів про надання послуг, які мають низку спільних ознак, і це обумовлює закріплення в главі 63 ЦК України узагальнених положень щодо договору про надання послуг. Норми цієї глави співвідносяться з нормами, що регулюють договори про окремі послуги, відповідно як загальні та спеціальні, тому застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо інше не випливає із суті відповідних зобов`язань.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

В даному випадку, на думку позивача, послугами є організація навчання ОСОБА_3 , а оплатою вказаного навчання, є подальша праця в салоні ОСОБА_1 , що, в свою чергу, передбачало укладення трудового договору.

Станом на 11 лютого 2018 року, тобто до відкриття в місті Дніпрорудне салону МY NAILS&ВЕАUТY, ОСОБА_1 не могла укласти відповідний трудовий договір з ОСОБА_3 , оскільки ще не було відомо про дату початку роботи.

04 квітня 2018 року, під час відкриття в місті Дніпрорудне салону МY NAILS&ВЕАUТY ОСОБА_1 , в присутності свідка ОСОБА_4 , повідомила ОСОБА_3 про те, що для виконання Договору відправить ОСОБА_3 на підпис трудовій договір. В той же день позивач направила ОСОБА_5 супровідний лист разом з двома примірниками трудового договору, який було підписано ОСОБА_1 , та програмою стажування до Договору.

Позивач зазначала, що вона належним чином здійснювала виконання Договору, оплачуючи та забезпечуючи отримання ОСОБА_3 навчання. Однак відповідач фактично рік не надавала підписаний трудовий договір, тому 02 квітня 2019 року ОСОБА_1 повторно направила відповідачу трудовий договір (вже з новою датою) та оновленою програмою стажування, з якої було виключено стажування на перше півріччя 2019 року, щоб до моменту завершення стажування ОСОБА_3 уклала трудовий договір, оскільки ОСОБА_1 станом на квітень 2019 року не отримала жодної оплати від ОСОБА_3 тих витрат, які несла ОСОБА_1 за договором стажування.

Через те, що ОСОБА_3 й в 2019 році уникала укладення трудового договору, то завершення стажування було здійснено в грудні 2019 року, коли ОСОБА_3 зазначила, що буде оформлюватися на роботу з січня 2020 року, внаслідок чого ОСОБА_1 привезла в грудні 2019 року в її салон в місті Дніпрорудне апарат лазерної епіляції Light Sheer Desire для навчання ОСОБА_3 лазерній епіляції.

Під час опитування ОСОБА_6 пояснила, що, вона є працівником ФОП ОСОБА_1 в клініці естетичної медицини My clinic, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в своїй роботі майже постійно використовує для процедур лазерної епіляції апарат лазерної епіляції Light Sheer Desire. 05 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_1 вказаний апарат лазерної епіляції Light Sheer Desire відвезла до міста Дніпрорудне в салон MY NAILS&BEAUTY для завершення процесу навчання ОСОБА_3 згідно договору стажування. Після завершення навчання ОСОБА_3 в грудні 2019 року, ОСОБА_1 залишила вказаний апарат на місяць в місті Дніпрорудне для продовження виробничої практики ОСОБА_3 , в зв`язку з чим вказаний апарат був відсутній у приміщенні клініки естетичної медицини My clinic.

ОСОБА_1 зазначила, що за період знаходження апарату лазерної епіляції Light Sheer Desire з 05 грудня 2019 року до 17 січня 2020 року в розпорядженні ОСОБА_3 , нею не було отримано прибутку в розмірі 50000 грн.

На думку позивача, оскільки ОСОБА_3 ухилялась від укладення трудового договору з ФОП ОСОБА_1 , то не пройшов один рік роботи від моменту завершення стажування в грудні 2019 року, а отже трикратний розмір підтверджених витрат 40646,29 грн. становить 121938,87 грн., а також 50000 грн. (втраченого доходу від невикористання апарату лазерної епіляції Light Sheer Desire».

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 171938,87 грн., а також судові витрати з оплати судового збору та правової допомоги у розмірі 27000 грн.

Ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області від 16 червня 2020 року справи об`єднано в одне провадження.

20 листопада 2020 року від ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про залишення її позову без розгляду.

28 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала до суду клопотання про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 37719,40 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року первісний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду. Клопотання ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 5000 грн. в якості витрат на правову допомогу. В задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди залишено без задоволення. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. в якості витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги. У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення порушує її право на розгляд її справи справедливим судом в дусі змагальності. Суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, не дослідив договір стажування. Також скаржниця вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з неї витрат на правничу допомогу, оскільки доказі понесення таких витрат, ОСОБА_3 було надано з порушенням норми, встановленою ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Крім того, адвокатом Лисенко І.Ю. фактично не було надано жодної правової допомоги ОСОБА_3 , оскільки первісна позовна заява готовилась до моменту надання правової допомоги, а жодного відзиву чи пояснень щодо зустрічного позову з боку ОСОБА_3 не надано.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити її з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки позивачем не надано суду належних доказів як на укладення між сторонами у справі певних договорів (договору стажування та трудового) так і на заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу, надані докази, досліджені судом, не підтверджують викладених в позовній заяві обставин.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Так, за матеріалами справи встановлено, що 11 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_1 (Організатор) та ОСОБА_3 (Клієнт) підписали договір про організацію стажування (т. 1 а.с. 3-4).

Відповідно до розділу 1. вищевказаного договору Організатор в межах погодженого Бюджету зобов`язується організувати Клієнтові навчання, набуття практичного досвіду та стажування у виробничих умовах у галузі (не визначено) за спеціальністю (не визначено), а Клієнт зобов`язується пройти таке стажування та виконувати інші обов`язки за цим Договором.

У пункті 2.1 договору зазначено, що сторони домовились, що бюджет, тобто загальна вартість проходження Стажування складає (не визначено).

Розділом 3 Договору сторони визначили, що Організатор фінансує Стажування за власний рахунок в межах Бюджету Стажування у відповідності до умов Цього Договору.

Клієнт в обов`язковому порядку компенсує вартість Стажування Організатору за умови дострокового звільнення. Якщо клієнт звільняється за власним бажанням протягом першого року праці, він зобов`язаний повернути вартість Стажування у трикратному розмірі. Якщо ж звільнення відбувається протягом наступних двох років після першого, Клієнт повертає повну вартість Стажування згідно цього Договору.

Протягом дії Договору, Клієнт не може працювати за отриманою спеціальністю ніде, окрім салону Організатора. За невиконання цього пункту передбачене звільнення та відшкодування вартості Стажування у трикратному розмірі.

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначала, що, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, який за своєю юридичною природою відноситься до договорів про надання послуг, ОСОБА_7 ухилялась від укладення трудового договору з ФОП ОСОБА_1 , та не пройшов один рік роботи від моменту завершення стажування в грудні 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 також зазначила, що за два роки стажування, з 11 лютого 2018 року по 31 грудня 2019 року бюджет стажування становив 40646,29 грн.

На підтвердження вищезазначених обставин ОСОБА_1 надано не підписані ОСОБА_3 копії трудового договору від 04 квітня 2018 року та від 02 квітня 2019 року, з доказами їх надсилання на адресу останньої (т. 2 а.с. 39), а також не підписану ОСОБА_3 програму проходження навчання, стажування та виробничої практики за Договором про організацію стажування, який 11 лютого 2018 року укладено між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 40). У програмі визначено періоди навчання, стажування та виробничої практики, назви процедур навчання, стажування та виробничої практики.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору).

Дослідивши наданий ОСОБА_1 договір про організацію стажування від 11 лютого 2018 року колегія суддів дійшла висновку, що він є неукладеним, оскільки його істотні умови, зокрема, предмет та бюджет, сторонами не визначені (не заповнені). При цьому, враховуючи також, що Організатор взяв на себе зобов`язання фінансувати Стажування за власний рахунок саме в межах бюджету Стажування, ця умова договору є істотною, та впливає на подальші зобов`язання сторін.

Крім цього, слід також зазначити, що зі змісту вищевказаного договору не вбачається відомостей, що ОСОБА_7 брала на себе зобов`язання щодо працевлаштування у салон, який належить ФОП ОСОБА_1 , дати такого працевлаштування, а отже доводи позивача щодо того, що ОСОБА_7 не відпрацювала у салоні в порушення умов договору, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на стажування ОСОБА_7 , позивачем до матеріалів справи долучено копії посадочних документів на ОСОБА_8 з маршрутами Запоріжжя Київ Пасажирський, Мелітополь - Київ Пасажирський, Київ Пасажирський Запоріжжя (т. 2 а.с. 51-55), платіжні доручення про сплату ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_9 грошових коштів у загальному розмірі 4720,61 грн. (т. 2 а.с. 59, 60), протокол опитування та скріншоти листування у мессенджері.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Дослідивши вищевказані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості їх прийняття як доказів укладення між сторонами договору про організацію стажування від 11 лютого 2018 року відповідно до вимог чинного законодавства, погодження сторонами усіх істотних умов, та відповідно, покладення на ОСОБА_8 обов`язків за невиконання його умов.

Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди, ФОП ОСОБА_1 зазначала, що апарат лазерної епіляції Light Sheer Desire з 05 грудня 2019 року по 17 січня 2020 року знаходився в розпорядженні ОСОБА_3 саме за курсом стажування, у зв`язку з чим, позивачем не було отримано прибутку в розмірі 50000 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1) ; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, обґрунтування вимог в цій частині також базуються на укладенні між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору стажування, проте, враховуючи відсутність у договорі будь-яких відомостей щодо надання ОСОБА_3 вказаного апарату та на яких умовах, колегія суддів погоджується про неможливість стягнення з відповідача майнової шкоди.

Крім цього, позивачем також не підтверджено належними та допустимими доказами сам факт надання ОСОБА_3 апарату лазерної епіляції Light Sheer Desire.

Окрім наведеного, слід також зазначити, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів покладає на позивача обов`язок довести. Що ці доходи не є абстрактними, а реально були б ним отримані в разі використання земельної ділянки. Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

Позивачем не надано доказів про намір її власного використання апарату лазерної епіляції Light Sheer Desire, та обґрунтування визначеної ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди у розмірі 50000 грн.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_3 документи на підтвердження розміру здійснених нею витрат на професійну правничу допомогу, подані з порушенням ч. 9 ст. 83 ЦПК України, а отже не могли бути взяті судом до уваги.

Колегія суддів із таким висновком не погоджується з огляду на таке.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Відповідно до пункту 2 частини першої, частини третьої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок та строки подання доказів на підтвердження витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. За таких обставин, положення статті 83 ЦПК України, яка регулює порядок подання доказів в контексті змагальності сторін, не застосовуються при вирішенні питання щодо понесених витрат.

Судом першої встановлено, що повноваження представника ОСОБА_3 - адвоката Лисенка І.О. на участь у розгляді справи підтверджені Договором про надання правничої допомоги від 15 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 237). Розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений розрахунком (актом виконаних робіт) оплати роботи (послуг) адвоката за надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року на загальну суму 9700 грн., який містить детальний розрахунок наданих адвокатом послуг, а також відповідною квитанцією (т. 1 а.с. 238, 239).

Таким чином, встановивши, що витрати на професійну правничу допомогу, здійснені ОСОБА_3 , є документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення таких витрат.

Посилання заявника на відсутність підстав для стягнення здійснених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невиконання ним обов`язку з подання попереднього розрахунку суми судових витрат не приймаються судом, оскільки відповідно до частини другої статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може, але не зобов`язаний відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, співмірності та розумності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат, понесених ОСОБА_3 на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не впливають на законність судового рішення у справі, яке ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: