Дата документу 06.07.2021 Справа № 337/2479/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2479/20
Провадження №22-ц/807/1613/21
Головуючий в 1-й інстанції Бредун Д.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції АТ «Укрпошта» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРПОШТА» про захист прав споживачів, стягнення відшкодування та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з АТ «УКРПОШТА» на її користь відшкодування за втрачені міжнародні відправлення з оголошеною цінністю, інфляційні втрати, три проценти річних, а також за спричинену моральну шкоду та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу, на загальну суму 242818,66 гривень. В обґрунтування позову вказала, що відповідачем були втрачені п`ять її міжнародних відправлень CVUA, CV060217795UA, CV060230553UA, CV060241057UA, CV060240856UA, реальна, задекларована та застрахована вартість яких підлягає компенсації. Крім того, оскільки відповідач порушив строк компенсації вартості втрачених відправлень, є підстави для стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «УКРПОШТА» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Крещатик, 22) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 218818,66 гривень (двісті вісімнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 66 копійок), з яких:

36690,45 гривень за втрачене міжнародне відправлення CVUA, індекс інфляції від цієї суми в розмірі 590,71 гривень, а також три проценти річних в розмірі 704,25 гривень;

40159,71 гривень за втрачене міжнародне відправлення CV060217795UA, індекс інфляції від цієї суми в розмірі 602,38 гривень, а також три проценти річних в розмірі 609,09 гривень;

41058,56 гривень за втрачене міжнародне відправлення CV060230553UA, індекс інфляції від цієї суми в розмірі 615,87 гривень, а також три проценти річних в розмірі 588,98 гривень;

44595,59 гривень за втрачене міжнародне відправлення CV060241057UA, індекс інфляції від цієї суми в розмірі 579,73 гривень, а також три проценти річних в розмірі 500,78 гривень;

44815,07 гривень за втрачене міжнародне відправлення CV060240856UA, індекс інфляції від цієї суми в розмірі 358,52 гривень, а також три проценти річних в розмірі 348,97 гривень;

6000 гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з акціонерного товариства «УКРПОШТА» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Крещатик, 22) на користь держави судовий збір в розмірі 2128,17 гривень (дві тисячі сто двадцять вісім гривень 17 копійок).

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції АТ «Укрпошта» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на неіснуючі норми Всесвітньої поштової конвенції та застосовує норми Митного кодексу, які не регулюють спірних відносин. Позивачем порушено ст.24 ВПК, яка передбачає випадки звільнення країн-членів і призначених операторів від відповідальності, а саме відповідно п.2.6, у випадку заявлення неправдивої цінності відправлення з оголошеною цінністю, яка перевищує дійсну вартість. Позивачем при заповненні декларацій зазначено вартість товару, яка не збігається з сумою оголошеної цінності відправлення, що звільняє відповідача від відповідальності.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2019 року ОСОБА_2 за допомогою оператору поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» здійснено міжнародне відправлення CVUA до Сполучених Штатів Америки, з оціночною (страховою) вартістю вкладення 35000 гривень (а.с.17-18, 19). Вартість пересилання в сумі 1865,45 гривень сплачено позивачкою (а.с.16). При цьому відправлення не прибуло до місця призначення (а.с.20-23). 07 серпня 2019 року ОСОБА_2 подала до АТ «УКРПОШТА» звернення щодо встановлення статусу відправлення і його розшук (а.с.24), та після проведення розслідування, АТ «УКРПОШТА» прийняла рішення щодо відшкодування вартості втраченого міжнародного відправлення в сумі 36690,45 гривень (а.с.25).

Також, 11 вересня 2019 року ОСОБА_2 за допомогою оператору поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» здійснено міжнародне відправлення CV060217795UA до Сполучених Штатів Америки, з оціночною (страховою) вартістю вкладення 38000 гривень (а.с.28-29, 30). Вартість пересилання в сумі 2349,71 гривень сплачено позивачкою (а.с.27). При цьому відправлення не прибуло до місця призначення (а.с.31-34). 27 вересня 2019 року ОСОБА_2 подала до АТ «УКРПОШТА» звернення щодо встановлення статусу відправлення і його розшук (а.с.35), та після проведення розслідування, АТ «УКРПОШТА» прийняла рішення щодо відшкодування вартості втраченого міжнародного відправлення в сумі 40159,71 гривень (а.с.36).

11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 за допомогою оператору поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» здійснено міжнародне відправлення CV060230553UA до Сполучених Штатів Америки, з оціночною (страховою) вартістю вкладення 40000 гривень (а.с.39-40, 41). Вартість пересилання в сумі 1258,56 гривень сплачено позивачкою (а.с.38). При цьому відправлення не прибуло до місця призначення (а.с.42-46). 28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала до АТ «УКРПОШТА» звернення щодо встановлення статусу відправлення і його розшук (а.с.47), та після проведення розслідування, АТ «УКРПОШТА» прийняла рішення щодо відшкодування вартості втраченого міжнародного відправлення в сумі 41058,56 гривень (а.с.48).

07 листопада 2019 року ОСОБА_2 за допомогою оператору поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» здійснено міжнародне відправлення CV060241057UA до Сполучених Штатів Америки, з оціночною (страховою) вартістю вкладення 42000 гривень (а.с.51-52, 53). Вартість пересилання в сумі 2805,59 гривень сплачено позивачкою (а.с.50). При цьому відправлення не прибуло до місця призначення (а.с.54-58). 24 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала до АТ «УКРПОШТА» звернення щодо встановлення статусу відправлення і його розшук (а.с.59), та після проведення розслідування, АТ «УКРПОШТА» прийняла рішення щодо відшкодування вартості втраченого міжнародного відправлення в сумі 44595,59 гривень (а.с.60).

06 листопада 2019 року ОСОБА_2 за допомогою оператору поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» здійснено міжнародне відправлення CV060240856UA до Сполучених Штатів Америки, з оціночною (страховою) вартістю вкладення 42000 гривень (а.с.63-64, 65). Вартість пересилання в сумі 2815,07 гривень сплачено позивачкою (а.с.62). При цьому відправлення не прибуло до місця призначення (а.с.66-70). 22 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала до АТ «УКРПОШТА» звернення щодо встановлення статусу відправлення і його розшук (а.с.71), за яким розпочато проведення розслідування (а.с.72).

08 квітня 2020 року АТ «УКРПОШТА» повідомила ОСОБА_2 , що її заяви на відшкодування вартості всіх вищевказаних відправлень, ще перебувають на стадії розгляду у відповідному структурному підрозділі (а.с.74).

04 травня 2020 року АТ «УКРПОШТА» повідомила ОСОБА_2 про тимчасове призупинення виплати відшкодування для проведення додаткової службової перевірки (а.с.75).

На цей час, відшкодування за втрачені міжнародні відправлення ОСОБА_2 не виплачено, що і стало підставою для звернення до суду. Вищевказані фактичні обставини справи сторонами не оспорюються.

З матеріалів справи вбачається, що у митній декларації до поштового відправлення:

CVUA позивачка у розділі митна вартість вказала загальна вартість 15000 гривень, а у розділі оголошена цінність 35000 гривень (а.с.17-18);

CV060217795UA позивачка у розділі митна вартість вказала загальна вартість 2х19000 гривень, а у розділі оголошена цінність 38000 гривень (а.с.28-29);

CV060230553UA позивачка у розділі митна вартість вказала загальна вартість 3х18000 гривень, а у розділі оголошена цінність 40000 гривень (а.с.39-40);

CV060241057UA позивачка у розділі митна вартість вказала загальна вартість 2х19800 гривень, а у розділі оголошена цінність 42000 гривень (а.с.51-52);

CV060240856UA позивачка у розділі митна вартість вказала загальна вартість 2х19898 гривень, а у розділі оголошена цінність 42000 гривень (а.с.63-64).

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції зазначив, що діюче законодавство у сфері надання послуг міжнародних поштових відправлень не передбачає звільнення поштових операторів від відповідальності за втрату поштового відправлення через не збігання суми оголошеної цінності та митної вартості товару, а тому відмова АТ «УКРПОШТА» у виплаті ОСОБА_1 відшкодування за втрачені міжнародні відправлення є неправомірною. При визначенні суми відшкодування позивачка використовувала складення суми оголошеної цінності відправлення, вартості поштових послуг, а також від цієї суми індекс інфляції і три проценти річних. Суд першої інстанції вважав, що наданий позивачкою розрахунок суми відшкодування, та розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання є вірним, та таким, що відповідає нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим задовольнив ці позовні вимоги. Суд першої інстанції вважав, що достатньою сатисфакцією для позивачки, зважаючи на характер правовідносин, що виникли між сторонами, буде стягнення передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, індексу інфляції та трьох процентів річних щодо кожного відправлення, у зв`язку з чим, відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Згідно з п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» послуги поштового зв`язку продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів. Оператор поштового зв`язку (оператор) суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.

Як вірно встанови суд першої інстанції, між сторонами 22 липня 2019 року, 11 вересня 2019 року, 11 жовтня 2019 року, 06 і 07 листопада 2019 року виникли правовідносини з надання послуг з пересилання поштового відправлення за межі України, що підтверджено митними деклараціями та фіскальними чеками (а.с.17-18, 16, 28-29, 27, 39-40, 38, 51-52, 50, 63-64, 62).

Позивач здійснив відправлення до США, однак вони не були доставлені адресатам, оскільки були втрачені.

Пункт 12.2 Порядку та умов надання послуг з пересилання міжнародних поштових відправлень, розміщеного на офіційному сайті Відповідача дублює норми закону «Про поштовий зв`язок» та зазначає, що за втрату (пошкодження) міжнародних поштових відправлень і посилок оператори несуть відповідальність відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового союзу та законодавства України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.13.1. розділу 13 вищезазначеного Порядку, у разі ненадання або неналежного надання послуг з пересилання реєстрованих міжнародних поштових відправлень відправник (адресат) має право протягом шести місяців, починаючи з наступного дня після подання відправлення для пересилання звернутися до АТ «Укрпошта» для наведення відповідної довідки або з вимогою про відшкодування завданих йому збитків (згідно із вимогами Актів Всесвітнього поштового союзу).

Пункт 13.6. розділу 13 Порядку передбачає, що за збитки, завдані внаслідок ненадання чи неналежного надання послуг з пересилання реєстрованих міжнародних поштових відправлень, АТ «Укрпошта» несе таку матеріальну відповідальність перед користувачем послуг поштового зв`язку (вимоги Актів Всесвітнього поштового союзу).

Відповідно до п. 13.7 Правил відшкодування повинно бути виплачене відправникові (адресатові) не пізніше трьох місяців, починаючи від дня, наступного за днем подання рекламації.

Позивачкою на адресу відповідача, з дотриманням встановленого строку, були направлені відповідні заяви (а.с.24, 35, 47, 59, 71), разом з тим, відповідач завдані позивачу збитки не відшкодував, не зважаючи на прийняття в чотирьох з п`яти випадків, відповідного рішення (а.с.25, 36, 48, 60).

Указом Президента України від 10 жовтня 2017 року № 316/2017 затверджено Всесвітню поштову конвенцію, Загальний регламент Всесвітнього поштового союзу, Заключний протокол Всесвітньої поштової конвенції та Угоду про поштові платіжні послуги.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 14 червня 2013 року № 405 ПАТ "Укрпошта" визначено оператором поштового зв`язку, який виконує зобов`язання, що випливають із актів Всесвітнього поштового союзу.

Відповідно до ст. 5 Всесвітньої поштової конвенції поштове відправлення належить відправнику доти, доки воно не видано законному адресату, якщо тільки воно не було затримано відповідно до законодавства країни відправлення або призначення та у випадку застосування статті 18.2.1.1 чи 18.3 згідно із законодавством транзитної країни.

Відповідно до ч.4 статті 23 Всесвітньої поштової конвенції, у випадку втрати, повної крадіжки чи повного пошкодження відправлення з оголошеною цінністю відправник має право на відшкодування, що відповідає, в принципі, сумі оголошеної цінності в СПЗ.

Відповідно до ч.8 ст. 23 Всесвітньої поштової конвенції, якщо відшкодування необхідно сплатити за втрату, повну крадіжку або повне пошкодження рекомендованого відправлення, простої посилки чи відправлення з оголошеною цінністю, відправник або, залежно від випадку, адресат має право на відшкодування сплачених ним під час подання відправлення тарифів і зборів, за винятком рекомендованого або страхового збору.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що за втрату (пошкодження) міжнародних поштових відправлень і посилок оператори несуть відповідальність відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового союзу та законодавства України, за невиплату міжнародних поштових переказів відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За повну втрату (пошкодження) вкладення посилки з оголошеною цінністю, листа або бандеролі з оголошеною цінністю відшкодування в розмірі суми оголошеної цінності поштового відправлення, вартості послуг поштового зв`язку та штраф у розмірі 25 відсотків вартості цих послуг (п.3 ч.2 ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок»).

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що оператор не несе матеріальної відповідальності за поштові відправлення, якщо: поштове відправлення на підставі закону підлягає вилученню, конфіскації або знищенню; втрата або пошкодження вкладення поштового відправлення сталися внаслідок дії непереборної сили (землетрус, ураган, повінь тощо); нестача або пошкодження вкладення поштового відправлення сталися внаслідок порушення відправником встановлених законодавством України правил щодо обмежень у пересиланні предметів та речей; поштове відправлення (поштовий переказ) видано (виплачено) адресату під розписку про одержання; заяву про розшук поштового відправлення (поштового переказу) подано до об`єкта поштового зв`язку після шести місяців з дня приймання; поштове відправлення з оголошеною цінністю, прямий контейнер були прийняті від відправника закритими, оболонка поштового відправлення або сам контейнер, печатка чи пломба відправника не пошкоджені, а маса поштового відправлення або прямого контейнера відповідає масі, визначеній під час його приймання до пересилання.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт втрати поштових відправлень відповідачем не спростовано, при цьому підтверджень обставин за яких відповідач звільняється від відповідальності за втрату відправлень відповідачем не було надано. Доводи апеляційної скарги, щодо заявлення позивачем неправдивої цінності відправлення з оголошеною цінністю, яка перевищує дійсну вартість також не підтверджені належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування позивачка використовувала складення суми оголошеної цінності відправлення, вартості поштових послуг, а також від цієї суми індекс інфляції і три проценти річних. Надані позивачкою розрахунки (а.с.26, 26зв., 37, 37зв., 49, 49зв., 61, 61зв., 73, 73зв.) відповідачем спростовано не було, жодного контррозрахунку останнім також не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позову у цій частині.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції АТ «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 липня 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков