ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/947/21 Справа № 212/9886/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

третя особа- служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 19 серпня 2020 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 серпня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином ОСОБА_3 з 25 січня 2013 року.

Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої у свідоцтві про народження вказаний її син ОСОБА_3 .

31 жовтня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу шлюб між сином та відповідачем розірвано.

З 2014 року її син проживав у неї з онукою ОСОБА_5 і, вона з чоловіком допомагали синові виховувати доньку, піклувались про дитину. Дитина зареєстрована з сином за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає з нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 .

У жовтні 2018 році її син ОСОБА_3 , залишивши дитину на них, поїхав на заробітки та зник, знаходився у розшуку. Відтоді, як відповідач залишила півторарічну дитину синові і до теперішнього часу, остання зустрічалась з донькою лише декілька раз. Матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надавала, хоча і отримувала соціальні виплати на дитину. На її звернення до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги дитині, надала відповідь, що вона живе одна з дитиною і надавати матеріальну допомогу своїй доньці ОСОБА_4 не має змоги. Старший син відповідача від першого шлюбу також мешкає з бабусею та дідусем.

На теперішній час відповідач виховує дворічну доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона та її чоловік виховують онуку самі, перешкод у спілкуванні матері з дитиною не чинять, а навпаки спілкуються з дідом та бабою онука - ОСОБА_7 , 2011 року народження, рідного брата по матері, ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виховання. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків, вона не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала їй спілкуватися з донькою, купувати їй одяг і харчі, шкільне приладдя, брати участь у її вихованні та утриманні. Але цього робити вона не бажає, свідомо, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я доньки, не дбає про її інтереси.

Крім того зазначила, що вона має задовільний стан здоров`я, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, повністю утримує онуку, створюючи для неї всі необхідні умови для всебічного розвитку та відпочинку. Через неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки ОСОБА_8 , позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав та призначити опіку над ОСОБА_5 , призначивши її опікуном.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 19 серпня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над дитиною.

Позивач ОСОБА_9 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради №7/01-29/2681 від 06.08.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Позивач наголошує на тому, що, відповідач ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виховання. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків, вона не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала їй спілкуватися з донькою, купувати їй одяг і харчі, шкільне приладдя, брати участь у її вихованні та утриманні. Але цього робити вона не бажає, свідомо, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я доньки, не дбає про її інтереси.

Окрім того, скаржник вказує, що відповідачем суду не надано жодного доказу на підтвердження її бажання забезпечувати доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням дитини, бажання спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявляти інтерес до її внутрішнього світу, створення умов для отримання освіти. Зазначає, що відповідач взагалі нічого не знає і не бажає знати про свою доньку.

Позивач вважає, що надані нею докази підтверджують, що онукою займається вона та її чоловік і батько дитини, тоді, як відповідач злісно не виконує свої батьківські обов`язки, що підтверджено:листом від 24.09.2019 року №104-к, виданим Комунальним некомерційним підприємством «Центр медико-санітарної допомоги №3» Криворізької міської ради, свідоцтвом №410/19 «Міський палац дитячої та юнацької творчості «Горицвіт» Криворізької міської ради, характеристикою керівника ансамблю танцю «Золота гірка», характеристикою з Криворізької загальноосвітньої школи №86, характеристикою ООО «Житлокомцентру» та характеристикою старшої по під`їзду.

Звертає увагу на те, що суд проігнорував її клопотання про бажання дитини висловити свою думку щодо позбавлення її матері батьківських прав, чим грубо порушив інтереси дитини. Вважає, що відповідач фактично самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, у зв`язку з чим наявні всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , 2013 року народження.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_10 , які кожна окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, представника третьої особи служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради Долгову Н.В., яка підтримала вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та підтверджує, що ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_5 .

Рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року шлюб зареєстрований 25 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили.

З копії Акту, складеного 23 серпня 2019 року мешканцями будинку АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_4 мешкає в квартирі АДРЕСА_4 з жовтня 2017 року по теперішній час.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої Криворізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №86, ОСОБА_4 є ученицею 1 класу, дитина проживає з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_11 , які створили всі необхідні умови для навчання та виховання внучки ОСОБА_8 . Бабуся цікавиться навчанням дівчинки та старається правильно її виховувати, постійно водила внучку на підготовчу групу в школу. Зараз регулярно відвідує школу, спілкується з класним керівником, цікавиться життям дитини в класі. Батьки з донькою не проживають, батько перебуває у розшуку з 2018 року, мати проживає з іншою сім`єю. Уже 5 років мати не спілкується з дитиною.

У висновку 7/01-29/2681 від 06.08.2020, виконком Покровської районної в місті ради висловився про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві у задоволенні її позовних вимог, на підставі досліджених доказів наданих сторонами, допиту свідків, оцінивши висновок Виконкому Покровської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , виходив з того, що відповідач виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні доньки та виявляє бажання до виконання батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимоги про призначення її опікуном неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , у дитини є батько та матір, в матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги і у цій частині.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , позивач посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною, зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я доньки, не дбає про її інтереси.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Мати дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Крім того, суд першої інстанції, допитавши відповідача і свідків, дослідивши наявні у справі докази висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача не взяв до уваги, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_2 працює з 2011 року на посаді лампівника дільниці №15 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», бажає повернути доньку та займатись її вихованням, доказів щодо притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей суду не надано. Також до суду не надано доказів на підтвердження фактів пияцтва відповідача та саме умисного ухилення від виконання обов`язків по утриманню дитини, що свідчить про те, що законних та обґрунтованих підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України для позбавлення їх батьківських прав у суду не має.

Окрім того, на спростування доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не допитав дитину для з`ясування її думки, суд апеляційної інстанції в судовому засіданні в просутності педагога ОСОБА_12 опитав дитину ОСОБА_5 , яка суду пояснила, що вона проживає з бабусею та дідусем, їй з ними дуже добре, вони піклуються про неї, маму практично не пам`ятає.

Колегія суддів, аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляє відхиляє, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків частково знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, проте, виняткових обставин, які б дали підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено не було. Відповідач працює, виховує малолітню доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , негативних характеристик ні з місця проживання, ні з місця роботи відповідача суду не надано. Під час судового розгляду справи вбачається негативне відношення позивача по справі до відповідача.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач не підтримала вимоги щодо призначення опіки на онукою ОСОБА_8 та взагалі не змогла пояснити, що змусило її звернутися до суду із даним позовом.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Отже, суд зробив вірний висновок, з яким погоджується колегія суддів, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, та оскільки відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , у дитини є батько та матір, в матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги і у цій частині.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.381 ,ст.382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: