Провадження номер 2/741/330/21
Єдиний унікальний номер 741/303/21
РІШЕННЯ

іменем України

22 червня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Носівського районного суду Чернігівської області з цим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 03 грудня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, згідно з якою останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Згідно норм ЦК України, спадкоємці померлого ОСОБА_3 мали право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від спадщини у строк з 28 листопада 2018 року по 28 травня 2019 року.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується даними в паспортах позичальника та відповідачів. 06 травня 2020 року позивачем на виконання вимог норм ЦК України до Носівської районної державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора, на яку 29 липня 2020 року було отримано відповідь. 09 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника направлено лист-претензію, але ніяких дій не було виконано. Позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять у тому числі і зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату смерті ОСОБА_3 його заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2007 року становить 8269 грн. 09 коп., яка складається з: 8269 грн. 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту.

Ураховуючи викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів зазначену вище заборгованість та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитом спадкодавця. Одночасно постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з Носівської міської ради Чернігівської області інформацію про склад зареєстрованих осіб у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ОСОБА_3 , тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано з Носівської районної державної нотаріальної контори відомості щодо наявності спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в разі наявності, копію спадкової справи (а. с. 64).

Витребувані ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року докази надійшли на адресу суду, відповідно, 07 квітня 2021 року та 05 травня 2021 року.

У судовому засіданні 05 травня 2021 року відповідач ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення позовних вимог та пояснила, що дійсно покійний чоловік ОСОБА_3 за життя отримував кредит у Приватбанку, але вона ним не користувалась. ІНФОРМАЦІЯ_1 він сплатив обов`язковий платіж, а 28 числа того ж місяця помер. Після цього до місцевого відділення АТ КБ «Приватбанк» нею було подано копію відповідного свідоцтва про смерть та здано картку. За життя покійний чоловік будь-якого рухомого чи нерухомого майна не мав, а тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вона не зверталася. Листа-претензії банку від 30.09.2020 року не отримувала, про існування такого листа та його зміст дізналась лише після отримання позовної заяви та додатків до неї із суду. Також у покійного чоловіка залишилась живою мати.

У судовому засіданні 05 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 позов не визнав повністю та у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 доводиться йому рідним батьком, він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він, відповідач, знав, що за життя батько дійсно отримував та користувався кредитом Приватбанку. Листа- претензії від 30.09.2020 року, який міститься у додатку до позовної заяви, безпосередньо від банку він не отримував. Заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подавав, адже у батька ніякого майна не було, тому й погашати заборгованість немає чим.

У судове засідання 05 травня 2021 року та 22 червня 20212 року представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, не з`явився.

У судове засідання 22 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, подавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій указала, що позовні вимоги не визнає, просила приєднати до справи інформацію від 22 червня 2021 року про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про її право власності на нерухоме майно.

22 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився, попередньо подавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також указав, що позовні вимоги не банку не визнає.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідачі не скористалися своїм правом, передбаченим ст. ст. 76-83, 174 та 191 ЦПК України та не подали до суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 22 червня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, робить такий висновок.

Так, судом достовірно встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 20 вересня 2007 року ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву, зазначивши бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою "Універсальна" в розмірі 5000 грн. 00 коп. (а. с. 19).

Згідно з довідкою позичальнику ОСОБА_3 було надано такі кредитні картки (а. с.31,75, 90):

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 03.12.2007, термін дії 12/11;

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 25.05.2012, термін дії 03/16;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 27.07.2015, термін дії 03/19;

№ НОМЕР_4 , дата відкриття 21.08.2018, термін дії 06/22;

Позивач надав 03 грудня 2007 року ОСОБА_3 у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок НОМЕР_1 , який 21 грудня 2007 року було встановлено у розмірі 500 грн. 00 коп., 24 грудня 2007 року було збільшено до 5000 грн. 00 коп., 12 лютого 2009 року зменшено до 3500 грн. 00 коп., 04 серпня 2009 року збільшено до 5000 грн. 00 коп., 12 травня 2011 року збільшено до 6000 грн. 00 коп., 05 грудня 2018 року зменшено до 0 грн. 00 коп. (а. с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 30 листопада 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції (а. с. 37).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 03 грудня 2007 року б/н станом на 11 листопада 2020 року заборгованість ОСОБА_3 становила 8269 грн. 09 коп., та складалася з 8269 грн. 09 коп. заборгованості за тілом кредиту (а. с. 7-11).

22 квітня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направлено до Носівської державної нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог в спадкову масу (а. с. 39).

З відповіді Носівської державної нотаріальної контори вих. № 523/01-16 від 23 липня 2020 року вбачається, що для перевірки інформації про наявність чи відсутність відомостей у Спадковому реєстрі (необхідної для відкриття спадкової справи) про наявність чи відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 на території Носівського районного нотаріального округу та у зв`язку із відсутністю підстав для безоплатного формування такої інформації необхідно здійснити оплату послуги за квитанцією, яка додається. Квитанцію про сплату направити на адресу Носівської державної нотаріальної контори (а. с. 40).

30 вересня 2020 року позивачем на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено лист-претензію щодо проведення оплати заборгованості за вищезазначеним договором (а. с. 41, 42), але з позовної заяви вбачається, що ніяких дій відповідачі не виконали.

У позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що спадкоємцями, які на час відкриття спадщини проживали зі спадкодавцем, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де адресою місця реєстрації зазначено: АДРЕСА_2 (а. с. 32-36).

Також, як вбачається з листа Носівської міської ради від 12 травня 2021 року (вих. №19-10/1236) станом на 28 листопада 2018 року в домоволодінні АДРЕСА_2 були зареєстровані, окрім ОСОБА_3 , також і ОСОБА_1 , 1989 р. н., та ОСОБА_2 , 1969 р. н.

Згідно з відповіддю Носівської районної державної нотаріальної контори від 05 травня 2021 року вих. № 495/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведена. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05 травня 2021 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 05 травня 2021 року підтверджується, що з питань оформлення спадщини до майна померлого ОСОБА_3 спадкова справа до майна останнього не відкрита, заповітів не має, інформація відсутня (а. с. 103-105).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Це означає, що для спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і, як наслідок, - у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер) після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника, і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Проте, АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості.

Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю, тобто померлому ОСОБА_3 , у матеріалах справи відсутні.

Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20 вересня 2007 року на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) така заборгованість становила 8269 грн. 09 коп. та складалась з 8269 грн. 09 коп. заборгованості за тілом кредиту. Розмір заборгованості залишався незмінним до 11 листопада 2020 року (дата останньої операції за рахунком обліку заборгованості) (а. с. 7-11).

Оскільки зі смертю позичальника відносини між кредитором АТ КБ «Приватбанк» і позичальником ОСОБА_3 припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у спадщину будь-яке майно після смерті ОСОБА_3 , а тому й не набули статусу спадкоємців, а відтак у них відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16.

Засадами цивільного процесуального закону, зокрема статтею 12 ЦПК України, передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову банку до спадкоємців боржника про стягнення боргу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими, тому з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 1281, 1282 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп. покласти на акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д, код за .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 22 червня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина