ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«01» липня 2021 року м. Херсон

Справа № 663/724/19

Провадження № 22-ц/819/678/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарЛитвиненко В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Шабрацького Г. О. від 25 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради про визначення місця проживання дитини, мотивуючи його тим, що 23 червня 2017 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , який на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради, проживає разом з батьком.

Влітку 2018 року у її матері діагностували онкологічне захворювання, у зв`язку з чим, намагаючись допомогти їй матеріально, вона вимушена була влаштуватися на роботу. Її чоловік - ОСОБА_2 постійного заробітку не мав, тому вони домовилися, що у той час, коли вона працює, дитина знаходиться разом з ним.

З часом, у неї з ОСОБА_2 почалися сварки, після однієї з яких, останній звернувся в комісію з питань захисту прав дитини стосовно визначення місця проживання дитини з ним, оскільки прийшовши до неї додому у її відсутність для побачення з сином, її матір відповідачу в цьому відмовила.

Під час засідання комісії їй зауважили, що вона не має права залишати дитину з бабусею. При цьому, ОСОБА_2 під час робочої зміни в магазині, дитину залишає зі своєю співмешканкою.

Після отримання рішення комісії щодо визначення місця проживання дитини з батьком, ОСОБА_2 не дає їй змоги повноцінно бачитись з сином, перешкоджає зустрічам, а під час зустрічей її з сином, погрожує та ображає її, про що вона неодноразово повідомляла комісію з питань захисту прав дитини.

Позивач зазначала, що на даний час не працює, оскільки планує доглядати сина, має постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, добре відноситься до сина, не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо сина, тому просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею.

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що він разом з сином проживають у квартирі його матері ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження його житлово-побутових умов проживання від 06 грудня 2018 року, квартира має 4 кімнати та має все необхідне для нормального розвитку дитини.

07 травня 2019 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 .

Він та його дружина працюють у ФОП ОСОБА_7 , за місцем роботи характеризуються позитивно.

Питання щодо встановлення місця проживання сина ОСОБА_8 розглядалося комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради, відповідно до рішення № 13 від 11 грудня 2018 року якої, рекомендовано визначити постійне місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з ним.

Його син часто хворіє, має дерматит, лікування якого потребує значних фінансових витрат, як на лікарські препарати, так і на відповідні продукти харчування.

ОСОБА_1 не працює і не в змозі забезпечити належний розвиток сина самостійно.

Він опікується ОСОБА_8 та несе витрати на його утримання, тому вважав аліменти на сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку ОСОБА_1 , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до повноліття дитини необхідним і достатнім для забезпечення нормальних умов для гармонійного, душевного та фізичного розвитку дитини.

ОСОБА_2 просив суд: встановити місце проживання ОСОБА_4 разом з ним; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на сина - ОСОБА_4 в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подачі позову до повноліття дитини.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2021 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав доведеними; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення первісного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції визначив місце проживання дитини без наявності висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради; не задовольнив її клопотання про залучення до участі у справі в якості 3-ї особи Служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації, яка б надала відповідний висновок; суд не взяв до уваги, що тяжка хвороба матері і необхідність надання їй матеріальної допомоги на лікування змусили її працювати, і саме ці сімейні обставини не надавали їй можливості приділяти більше уваги дитині; знаючи про спадковість захворювання сина на алергію, відповідач маніпулює ним, намагаючись довести, що вона погана мати; та обставина, що медична документація дитини знаходиться у батька, не свідчить, шо вона не приймала участі у лікуванні дитини; зазначення судом про те, що дитина ставиться до неї, як до малознайомої жінки, зроблено без врахування об`єктивних обставин: дитина проживає з батьком з 7 місяців (з серпня 2018 року), що вплинуло на його прив`язаність до батька, місця проживання, речей і побуту, що викликано, зокрема, перебуванням справи у провадженні суду майже 2 роки - з 10 квітня 2019 року по 25 січня 2021 року, і весь цей час чоловік чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, що підтверджується її чисельними зверненнями до поліції; саме відповідачем були створені штучно такі умови, оскільки за його ініціативою розгляд справи неодноразово переносився і справа перебувала в провадженні суду поза розумними строками; скориставшись її тяжкою життєвою ситуацією (хворобою матері) і небажаючи сплачувати аліменти, оскільки вона звернулася з позовом до суду, відповідач звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини; вона має належні умови проживання дитини, що встановлено висновком комісії, позитивно характеризується, має постійне місце роботи у відділенні «Укрпошта», має стабільний заробіток; збір матеріалів і підготовка висновку щодо визначення місця проживання дитини мали проводитися Службою у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації, де є кваліфіковані спеціалісти, що відповідає п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і його адвоката Половинко А. В., представника органу опіки і піклування Скадовської міської ради, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції виходив з того, що дитина більше двох років проживає з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку її особистості, він надає дитині житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дитини є звичним та природнім, прийняв до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, необхідність забезпечення дитини турботою, те що матір`ю дитини не надано належних доказів та обґрунтувань, того що вилучення дитини з її теперішнього звичного середовища та передача матері буде сприяти саме інтересам дитини, врахував рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради № 13 від 11 грудня 2018 року, № 2 від 28 лютого 2019 та № 1 від 17 січня 2020 року.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_8 , у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд виходив з того, що обов`язок утримувати дитину законом покладено на обох батьків, і те, що дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 1, а. с. 5; 59-60/.

Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 з проханням щодо надання дозволу на постійне проживання його малолітнього сина разом з ним, прийняла рішення №13 від 11 грудня 2018 року, яким рекомендувала визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 /т.1 а. с. 6/.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради № 2 від 28 лютого 2019 року, в зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 з проханням змінити місце проживання сина разом з нею, залишено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 , рекомендовано ОСОБА_2 не перешкоджати участі у вихованні сина ОСОБА_1 . На час робочої зміни батька встановлено проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 /т.1 а. с. 7/.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Скадовської районної державної адміністрації № 1 від 17 січня 2020 року в зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 , визначено час спілкування матері ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 у вихідні (субота та неділя) та святкові дні з 10 до 17 години за попередньою домовленістю батьків та враховуючи інтереси дитини на території матері без присутності батька /т. 2 а. с. 10-11/.

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 11 грудня 2019 року, 31 травня 2019 року та від 20 грудня 2018 року, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 мають необхідні житлово-побутові умови для проживання і розвитку дитини т. 1 а. с. 25, 66, 241/.

Обоє батьків позитивно характеризуються, працюють та мають стабільний дохід, забезпечені житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку /т. 1 а. с. 69-71, 77, 156-158/.

Відповідно до довідки КЗ «Скадовська центральна районна лікарня», ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває /т. 1 а. с. 154/

З медичної карти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що він страждає на атипичний дерматит, з приводу якого часті звернення до лікаря; ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні центральної районної лікарні з діагнозом «Атопічний дерматит середньої важкості» у період з 24 листопада 2018 року по 27 листопада 2018 року /т. 1 а. с. 101, 112-152, 154/.

Згідно довідки закладу дошкільної освіти№ 7 Комарницький Олександр відвідує заклад «Казка» з 02 вересня 2019 року /т. 1 а. с. 157/

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Норми міжнародного права та національного законодавства не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), відступаючи від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції не в повній мірі врахував та не надав належної оцінки певним обставинам справи, а саме.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд виходив з того, що син більше двох років проживає з батьком, який створив йому необхідні умови для повного і гармонійного розвитку, надає дитині житло, своєчасне медичне обстеження, якісне харчування, виховання та розвиток , це середовище для дитини є звичним та природнім, зважив на особисті якості матері та батька, їх ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного, те, що матір`ю не надано належних доказів і обґрунтувань того, що вилучення дитини з її теперішнього звичного середовища і передача матері буде сприяти інтересам дитини та взявши до уваги висновки виконавчого комітету Скадовської міської ради № 13 від 11 грудня 2018 року, № 2 від 28 лютого 2019 року, № 1 від 17 січня 2020 року.

Разом з тим, судом не взято до уваги та не оцінено такі обставини, як те, що влітку 2018 року у матері позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_11 було діагностовано онкологічне захворювання, яке потребувало оперативного втручання та тривалого після оперативного лікування, що підтверджується довідкою КЗ «Херсонський обласний онкологічний центр» та у зв`язку з чим ОСОБА_1 прийняла рішення працевлаштовуватися, щоб мати можливість матеріально допомагати матері, зважаючи на те, що ОСОБА_2 на той момент не мав постійної роботи, вказані обставини ОСОБА_2 не заперечуються та підтверджуються документально /т. 1 а. с. 8/.

У зв`язку з погіршенням стосунків між сторонами і роздільним проживанням , ОСОБА_3 з осені 2018 року на період роботи матері залишався з батьком, за місцем проживання останнього.

У зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 до комісії з прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради з проханням надання дозволу на постійне проживання з ним сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 Комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_2 визначити постійне місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з ним.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням, у грудні 2018 року звернулася до Комісії з проханням змінити місце проживання дитини, визначивши його з нею.

28 лютого 2019 року рішенням Комісії № 2 було залишено постійне місце проживання малолітнього сина з батьком; рекомендовано ОСОБА_2 не перешкоджати участі у вихованні та спілкуванні з сином матері ОСОБА_1 ; на час робочої зміни батька встановити проживання дитини з матір`ю.

17 січня 2020 року комісія з питань захисту прав дитини Скадовської районної державної адміністрації, розглянула заяву ОСОБА_1 щодо визначення її участі у вихованні сина та встановлення часів зустрічей з дитиною , оскільки тривалий час колишній чоловік перешкоджає її спілкуванню з сином та прийняла рішення № 1, яким визначила час спілкування та призначила зустрічі матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_10 у вихідні дні (субота та неділя) і святкові дні з 10.00 год. до 17.00 год. за попередньою домовленістю батьків, враховуючи інтереси дитини на території матері, без присутності батька; батьків попереджено про відповідальність за невиконання даного рішення і правові наслідки /т. 2 а. с. 10-11/.

Дане рішення, на думку колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_2 не надавав можливості безперешкодно зустрічатися та брати участь ОСОБА_1 у вихованні сина.

Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не виконувалося вище зазначене рішення та здійснювалися перешкоди ОСОБА_1 у прийнятті участі у вихованні сина та побаченні з ним у визначені комісією дні та години, що підтверджується численними зверненнями ОСОБА_1 до начальника служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації та поліції /т. 2 а. с. 64-122/.

При цьому, висновки суду про те, що за результатами проведених за зверненнями перевірок, ОСОБА_2 до відповідальності не притягувався, не спростовують факту невиконання ОСОБА_2 рішення щодо визначення участі матері у вихованні дитини та створення перешкод їй.

Відповідно до листа Новокаховського відділення поліції Скадовського відділу поліції від 16 червня 2020 року щодо звернення ОСОБА_1 від 06 червня 2020 року проведено перевірку, за результатами якої складено відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП: у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення; перевірку закінчено /т. 2 а. с. 116-117/.

За іншими зверненнями ОСОБА_1 , як зазначено у відповідях на її звернення, ГУНП в Херсонській області Новокаховського ВП Скадовського відділу поліції, за результатами проведених перевірок, встановлено ознаки правопорушення в діях ОСОБА_2 , передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП; копії звернень направлено до органу, повноважного на складання протоколу про адміністративне правопорушення, факти, вказані у зверненні, підтверджені.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечував, що не завжди надавав ОСОБА_1 дитину у дні побачень, тому що вона попередньо з ним не узгоджувала такі побачення; не узгодженням з ОСОБА_2 своїх побачень з сином суд обґрунтував наявність у батька підстав не надавати матері сина.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки посилання ОСОБА_2 на недотримання ОСОБА_1 попереднього погодження з ним, носить формальний характер, слугує для батька підставою не надавати матері дитину, тому що у рішенні Комісії від 17 січня 2020 року чітко вказано дні та години побачень матері і дитини, як зазначила ОСОБА_1 її колишній чоловік не відповідав на її телефонні дзвінки ,не надавав можливості бачитися їй з сином та приймати участь у його вихованні, навіть не надавав можливості через мобільний відеозв`язок бачити сина, що нею також зазначено у зверненнях до Служби у справах дітей.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що проживання ОСОБА_4 тривалий час у сім`ї батька у звичному для нього середовищі, стало результатом чинення перешкод матері у побаченнях з сином та участі у його вихованні та тривалим перебуванням і не вирішенням даного спору в суді першої інстанції: з березня 2019 року (практично зразу ж після прийняття комісією рішення 28 лютого 2019 року про залишення дитини проживати з батьком) майже два роки та численними заявами ОСОБА_2 та його адвоката про відкладення розгляду справи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 не створює дитині безпечні умови харчування і перебування дитини у неї і призвело до загострення хвороби, колегією суддів до уваги не приймаються, як такі, що не стверджені належними, допустимими і достовірними доказами.

Так, відповідно до медичної карти ОСОБА_4 він має уроджене (генетичне, від матері) захворювання - атипічний дерматит; звернення до лікаря з приводу даного захворювання носить регулярний, систематичний характер, тобто не залежно від того у батька чи у матері перебувала дитина.

ОСОБА_2 посилався, зокрема, що 29 березня 2019 року мати повернула дитину з загостренням хвороби, у зв`язку з чим він звернувся до лікаря.

Разом з тим, медична картка дитини та матеріали справи не містять доказів звернення до медичної установи у вказаний період.

Крім того, з 15 вересня 2019 року (у один рік і вісім місяців) батько віддав дитину до звичайного дошкільного закладу, де відсутні умови дотримання дитиною дієтичного харчування.

Виходячи з вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 тривалий час проживає у сім`ї батька, де для нього створені належні умови проживання і розвитку, і між дитиною та матір`ю дійсно втрачений сталий емоційний зв`язок, однак це стало наслідком перешкоджання батьком у побаченні і прийнятті участі матері у вихованні сина та тривалого перебування справи в суді і не вирішення оперативно даного спору.

Колегія суддів вважає, що проживання ОСОБА_8 в сім`ї батька, який створив нову сім`ю та у якій є півторарічна дитина не буде сприяти забезпеченню найкращих інтересів дитини, гармонійному розвитку та зв`язку з матір`ю, оскільки батько не надає можливості зустрічатися та спілкуватися матері з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один одного та якнайкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини.

Незважаючи на те, що колегією суддів було оголошено перерву у розгляді справи з метою узгодження батьками питання участі кожного з них, і матері, зокрема, у вихованні сина, надання їй можливості налагодити зв`язок з сином, якого вона востаннє бачила 24 грудня 2020 року, у період з 29 травня 2021 року по 01 липня 2021 року, батько надав матері можливість тричі: 29 травня 2021 року, 06 червня 2021 року, 13 червня 2021 року зустрічатися з сином на декілька годин у громадських місцях, більше зустрічей батько матері не надав, мотивуючи різними причинами, що останнім не заперечувалося.

Поведінка ОСОБА_2 та його риторика в судовому засіданні апеляційної інстанції свідчить, що він вишукує будь-який привід відмовити матері у спілкуванні з сином, як-то: прийшла на побачення зі своєю матір`ю та сестрою з чоловіком, і сформувала у колегії суддів думку, що він і надалі не забезпечить можливості матері приймати участь у вихованні дитини.

Натомість, ОСОБА_1 відкрита і доброзичлива до спілкування дитини з батьком.

Незважаючи на те, що згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради від 20 травня 2021 року № 292, визначено місце проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 , колегія суддів з ним погодитися не може, оскільки він не достатньо мотивований, до нього не долучено документи, на підставі яких зроблено цей висновок, а головне, колегія суддів вважає, що даний висновок не буде відповідати найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, колегія суддів вважаєнеобхідним визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .

Визначаючи місце проживання ОСОБА_4 з матір`ю, колегія суддів використовує, надане суду право , не погоджуватися з висновком органу опіки і піклування.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 дійсно тривалий час проживає з батьком, і хоча він добре веде себе з мамою, однак тісний емоційний зв`язок між ними втрачено, тому колегія суддів вважає, що у даній ситуації необхідний перехідний період - адаптивний період, який повинен передувати передачі дитини матері і сприятиме налагодженню більш тісного контакту матері і дитини.

Такий період зустрічей матері і дитини слід визначити у два місяці - до 01 вересня 2021 року, а саме: у суботу з 08.00 год. до неділі 12.00 год., зобов`язавши ОСОБА_2 передавати дитину матері у зазначені у рішенні дні та час.

Колегія суддів роз`яснює сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню у повному об`ємі, з ухваленням нового судового рішення, тому що стягнення аліментів є похідним від визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

Керуючись ст. ст. 367, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2021 року скасувати, постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити адаптивний період зустрічей матері - ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_10 протягом 2 (двох) місяців - до 01 вересня 2021 року, а саме: в суботу з 08.00 год. до неділі 12.00 год. для встановлення контакту матері з сином, зобов`язавши батька ОСОБА_2 передавати дитину матері у встановлений у рішенні суду час.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 05 липня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова