ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1016/21 Справа № 191/2617/19 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами про надання правової допомоги та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання положень договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2016 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги у цивільній справі №185/425/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та 06 квітня 2016 року укладено договір про надання правової допомоги у справі №191/202/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна подружжя.

Позивач зазначає, що 22 квітня 2019 року вона отримала направлений відповідачем лист, датований 12 квітня 2019 року (відправлений 16 квітня 2019 року), в якому відповідач повідомила про розірвання договорів в односторонньому порядку.

Відповідно до умов п. 4.9 договорів, у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи замовника, замовник відповідно до умов цього договору, сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн.

Строк виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем за п. 4.9 договорів настав 26 квітня 2019 року (10 банківських днів з моменту прийняття відповідачем рішення про розірвання договорів).

До теперішнього часу відповідачем не виконано вимогу пункту 4.9 договорів про сплату одноразової грошової компенсації, у загальній сумі 400000 грн.

У зв`язку з викладеним, просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання правової допомоги у справі №191/202/16-ц у сумі 200000 грн.; заборгованість за договором про надання правової допомоги у справі №185/425/16-ц у сумі 200000 грн.; витрати на правничу допомогу у сумі 39000 грн. 00 коп.; судовий збір у сумі 4000 грн. 00 коп.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що дійсно 26 лютого 2016 року та 06 квітня 2016 року укладено договори про надання правової допомоги у цивільних справах №185/425/16ц, №191/202/16ц. Підписання цих договорів відбувалось між сторонами перед початком судових засідань, проте, вона чітко пам`ятає, що не бачила і не підписувала аркуші з умовами договору щодо сплати коштів у сумі 200000 грн., у випадку дострокового розірвання договору саме з її ініціативи. Підтвердженням того є відсутність підпису останньої на сторінках договорів, де міститься ця обтяжлива умова. У квітні 2019 року вона вирішила розірвати договори про надання правової допомоги з підстави наявності наміру звернутись до іншого адвоката, так як не влаштовувало надання правової допомоги адвокатом Богачовою Н.П., тому вона і направила повідомлення про відмову від вказаних договорів.

У відповідь вона отримала від ОСОБА_1 пропозиції про сплату грошових сум за розірвання договорів про надання правової допомоги на загальну суму 400000 грн., пені у сумі 92000 грн. та 3% річних у розумінні положень п. 4.9 договорів. Окрім того, відповідно до п. 2.3.4 вказаних договорів, замовник погоджується, що він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосуються виконання цього договору, пов`язаних з його виконанням його доручень до повного розірвання замовником з адвокатом цього договору.

Вважає, що такі положення договорів суперечать вимогам законодавства. Більш того, ці умови були включені до договору без її відома та волевиявлення, у зв`язку з чим просила суд визнати недійсним пункт 4.9 договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 лютого 2016 року; визнати недійсним пункт 4.9 договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 квітня 2016 року; встановити нікчемність пункту 2.3.4. договору про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 лютого 2016 року; встановити нікчемність пункту 2.3.4. договору про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 квітня 2016 року.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами про надання правової допомоги - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання положень договору недійсними - задоволено.

Визнано недійсним пункт 4.9 договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 лютого 2016 року. Визнано недійсним пункт 4.9 договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 квітня 2016 року. Визнано недійсним пункт 2.3.4. договору про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 лютого 2016 року. Визнано недійсним пункт 2.3.4. договору про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 квітня 2016 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що предметом договору про надання правової допомоги є вчинення певної дії або провадження певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі плату, внаслідок дострокового розірвання договору, яка не є гонораром, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. При цьому зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки жодне із положень чинного законодавства не містить такого поняття як плата за розірвання договору. Адвокат включила положення, яке не містить під собою правової природи, що фактично є джерелом отримання невиправданих безпідставних додаткових прибутків.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що укладені між сторонами договори базуються на нормах Цивільного кодексу України, Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність та Правилах адвокатської етики. Протягом 3,5 років відповідач не оскаржувала договори в цілому чи окремі їх пункти, а тому діє презумпція правомірності правочину.

Представник ОСОБА_2 адвокат Костюк Т.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року ОСОБА_2 та адвокат Богачова Н.П. уклали договір про надання правової допомоги у цивільній справі №185/425/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с.6-9).

За умовами пункту 2.3.4. договору замовник погоджується, що він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосується виконання цього договору, пов`язаних з його виконанням доручень до повного розірвання замовником з адвокатом цього договору.

Пунктом 4.3 даного договору визначено підстави для припинення його дії, а саме: закінчення строку дії договору; за угодою сторін, про що сторонами складається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною цього договору; розірвання в односторонньому порядку за ініціативою адвоката, відмова від виконання цього договору; розірвання в односторонньому порядку за ініціативою замовника, відмова його від виконання цього договору, з будь-яких причин (або без їх пояснення) замовника в односторонньому порядку; відповідне рішення суду, що стосується розірвання цього договору, яке набрало законної сили, інші випадки, якщо вони прямо визначені чинним законодавством України чи/або передбачені цим договором.

У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України), замовник відповідно до умов цього договору, сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн. (п. 4.9 договору).

06 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та адвокат Богачова Н.П. укладено договір про надання правової допомоги у цивільній справі №191/202/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна подружжя та визнання договору дарування удаваним (а.с.10-13).

Пунктом 2.3.4. визначено, що замовник погоджується, і він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосується виконання цього договору, пов`язаних з його виконанням доручень до повного розірвання замовником з адвокатом цього договору.

У розумінні пункту 4.9 встановлено, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України) замовник відповідно до умов цього договору, сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн.

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримала лист від ОСОБА_2 , де останньою повідомлено про розірвання вищевказаних договорів в односторонньому порядку.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Згідно зі статтями 627, 629, 638 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення гл. 63 «Послуги. Загальні положення» підрозд. 1 розд. ІІІ кн. 5 цього кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За змістом ст. ст. 632, 903 ЦК ціна договору (плата за договором) форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до ст. 30 закону визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Що стосується визначених в п. 4.9, та п. 2.3.4 договорів грошової суми внаслідок дострокового розірвання договорів з ініціативи замовника, то, за своїм змістом і правовою природою, така грошова сума не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст. 632, 903 ЦК та ст. 30 Закону, та не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК в їх системному зв`язку, сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості й можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом») або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою, за договором про надання юридичних послуг у формі представництва в суді, є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи в суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі плату, внаслідок дострокового розірвання договору, яка не є гонораром.

Згідно статті 546 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що по своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання». Тому недопустимим є встановлення неустойки (штрафу чи пені) за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору».

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 61-47158св18 від 11 листопада 2020 року (справа № 591/3176/17).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі плату, внаслідок дострокового розірвання договору, яка не є гонораром, а за своєю суттю являється неустойкою, тому ОСОБА_2 не зобов`язана її сплачувати ОСОБА_1 .

Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Пунктами 1-3 ст. 32 Правил адвокатської етики передбачено, що в договорі про надання правової допомоги має бути передбачено право клієнта в будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку. В договорі можуть бути визначені умови виплати гонорару за таких обставин. Адвокат не має права вчиняти тиск на клієнта з метою перешкоди реалізації цього права.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недійсності пункту 2.3.4. укладених договорів про надання правової допомоги від 26 лютого 2016 року та від 06 квітня 2016 року, оскільки є несправедливим та фактично порушує право ОСОБА_2 на свободу в укладенні договору та виборі контрагента.

Оспорюваний пункт 4.9. вказаних договорів фактично передбачає штраф за односторонню відмову від договору, що суперечить сутності неустойки, оскільки її встановлення не допускається за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання недійсними зазначеного пункту договорів.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида